Справа № 563/1283/17
Суддя: Кулик Є. В.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 563/1283/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2018 року

Корецький районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді Кулика Є.В.

при секретарі Федичканич В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Житомир Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БР № 488925 від 27.10.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії АБ № 498925 від 27 жовтня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві, зокрема, зазначив, що всупереч вимогам діючого законодавства відповідач безпідставно виніс постанову серії серії АБ № 498925 від 27 жовтня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. - за правопорушення, якого він, не скоював. Зокрема, у постанові вказано, що вона накладена за перевезення вантажу (дров), які були ненадійно закріплені, чим наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху. Крім того, після отримання постанови позивач помітив допис про ще одне адміністративне правопорушення, а саме: його зупинку ближче 10 метрів до пішохідного переходу. Вказує, що дрова, які він перевозив були надійно закріплені і не випадали, тому не було жодних підстав вважати, що вони можуть випасти. Про порушення правил зупинки поліцейським його повідомлено не було, зупинка була здійснена на вимогу інспектора поліції і в місці, в якому він зазначив сам.

Дану постанову вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні будь-які докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні. А тому, просить суд скасувати постанову про накладання на нього адміністративного стягнення.

В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В запереченнях вказала, що позов не визнає та просила суд визнати дії інспектора - правомірними та залишити постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АБ №498925 від 27 жовтня 2017, відносно ОСОБА_1, з підстав правомірної винесення ним вказаної постанови.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою про адміністративне правопорушення АБ № 498925 від 27 жовтня 2017 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. В постанові вказується, що 27 жовтня 2017 року о 16 год. 35 хв. на а/д Київ-Чоп 236 км., керуючи автомобілем марки «ГАЗ-53Б», д.н.з. НОМЕР_1 перевозив дрова, які були ненадійно закріплені, чим наражав на небезпеку іних учасників дорожнього руху, тому порушив вимогу п. 22.3 (а) ПДР, а також зупинився ближче 10 м. до пішохідного переходу, чим порушив п.п. 15.9 Г ПДР.

Відповідно до п.п.22.3 "а" ПДР перевезення вантажу дозволяється за умови, якщо не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 перевозив дрова, в кількості 8/4,8 скл./м., згідно видаткової накладної №001225 РН від 27.10.2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Віповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до положення п.15.9 (ґ) Правил дорожнього руху України зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

У разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Суд враховує, що зупинка позивача була обумовлена самим патрульним, який знаходились на зазначеній ділянці автомобільної дороги.

Згідно ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п.8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В свою чергу, відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За приписами статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачених частинами 1, 2, 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом, про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення у виді порушень Правил Дорожнього Руху України, зокрема, не представлено відеофіксації можливого порушення правил дорожнього руху, показань свідків, тощо.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, саме відповідач у справі зобов'язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, відповідач мав вжити заходів щодо встановлення незацікавлених та безсторонніх свідків виявленого порушення.

Жодних доказів, які підтверджували б вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема, належного зафіксованого вчинення адміністративного правопорушення з зазначенням конкретного місця його вчинення, пояснення свідків події, подані фотографії не доводять вину ОСОБА_1

Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення інспектором поліції зафіксовано лише візуально під час здійснення контролю за дотриманням учасниками дорожнього руху ПДР України, а тому суд зазначає, що вказаний спосіб не є належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного правопорушення в розумінні ст.251 КУпАП, а відтак не може бути використаний відповідачем як засіб доказування у суді.

Враховуючи положення ст.77 КАС України та відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

При винесені постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, інспектором не було встановлено всіх фактичних даних справи, не у повному обсязі досліджені обставини справи, не з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Згідно ст.139 КАС судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 122 КУпАП, ст. ст.6, 8,9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 286 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Постанову серії АБ № 498925 від 27 жовтня 2017 року про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корецький районний суд Рівненської області.

Суддя Є.В. Кулик