Справа № 806/3819/17
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року м. Житомир справа № 806/3819/17

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про зняття арешту з майна,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить:

- зняти арешт накладений на підставі постанови №42954513 від 14.08.2014 р. виданої Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції на рухоме майно ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

- зняти арешт накладений на підставі постанови АА №066116 від 25.08.2009 р. виданої Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції на рухоме майно ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

- зняти арешт накладений на підставі постанови АМ №731422 від 31.03.2008 р. виданої Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції на все майно ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування позову зазначив, що постановами Відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції накладено арешт на все майно позивача, однак не існує жодної законної підстави для знаходження майна ОСОБА_1 під арештом, оскільки відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 відсутні.

Позивач про час, дату та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином. Через канцелярію суду надав заперечення на позов.

В обґрунтування заперечень зазначив, що на виконанні у відділі ДВС перебували виконавчі документи відносно ОСОБА_1, станом на 21.02.2018 року відкритих виконавчих проваджень у відділі немає, однак оскільки ОСОБА_1 не надав документальних підтверджень фактичного виконання судових рішень, а також рішень інших органів та посадових осіб, тому відповідач вважає, що для зняття арешту з майна позивача немає жодних підстав.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, на підставі наявних матеріалів справи, відповідно до ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою №42954513 від 14.08.2014 р. виданою Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1; постановою АА №066116 від 25.08.2009 р. виданою Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1; постановою АМ №731422 від 31.03.2008 р. виданою Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції накладено арешт на все майно ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV (втратив чинність, але діяв на момент відкриття та завершення виконавчих проваджень).

Статтею 1 Закону № 606-ХІV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-ХІV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 606-ХІVпримусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Частиною 2 ст. 30 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені статтею 50 Закону №606-ХІV. За її змістом, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Така норма продовжує діяти згідно п.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 48827009 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Пунктом 2 зазначеної постанови, визначено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання.

Окрім цього, матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 на виконанні у Коростенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області не перебуває.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" в діючій редакції №1404-VIII від 02.06.2016 року передбачено порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, рішення про зняття арешту на майно, накладеного державним виконавцем, приймається державним виконавцем або начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, шляхом винесення відповідної постанови.

На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування арештів, накладених на майно позивача, попри відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо нього, а наявність запису про арешт перешкоджає позивачу розпоряджатись своїм правом власності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування арештів.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 77, 90, 205, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Скасувати арешт накладений на підставі постанови №42954513 від 14.08.2014 р. виданої Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції на рухоме майно ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Скасувати арешт накладений на підставі постанови АА №066116 від 25.08.2009 р. виданої Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції на рухоме майно ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Скасувати арешт накладений на підставі постанови АМ №731422 від 31.03.2008 р. виданої Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції на все майно ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя В.А. Липа