Справа № 813/400/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1606/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Затолочного В.С., Улицького В.З.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів Дегтяренко М.А., Собка В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та поданого його представником ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року з питань забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Качур Р.П., у справі № 813/400/18 за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з питань геодезії (відповідач-1), картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу в.о. голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 14.08.2017 № 738-то «Про звільнення ОСОБА_5.»; визнання протиправним та скасування наказу відповідача 2 № 414-к від 31.08.2017; поновлення позивача на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області; стягнення з відповідача 2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу; зобов'язання відповідача 1 в порядку ст. 382 КАС України у триденний термін подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані накази є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки в позивача не було вільного волевиявлення на припинення трудових відносин, припинення трудових відносин відбулося внаслідок психологічного тиску керівництва Держгеокадастру України.

20.02.2018 від позивача надійшло клопотання про забезпечення позову про поновлення на роботі шляхом заборони Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру проводити конкурс та призначати переможців на посаду начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на час розгляду спору в суді.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач та його представник подали апеляційні скарги, які за своїм змістом тотожні. Вважають оскаржувану ухвалу суду необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню. Просять апеляційний суд скасувати зазначену ухвалу суду та прийняти нову, якою задовольнити клопотання про забезпечення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не було надано належної правової оцінки факту очевидності протиправності рішення суб'єкта владних повноважень, що може призвести до ускладнення виконання рішення в майбутньому, оскільки на посаду начальника головного управління Держгеокадастру у Львівській області може бути призначено іншу особу, що на думку апелянтів, підтверджується даними офіційного сайту Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, на якому розміщено оголошення про проведення конкурсу на посаду, яку обіймав до звільнення позивач.

На апеляційні скарги відповідачами подано відзиви, у яких останні вважають, що оскаржувана ухвала суду прийнята у повній відповідності до норм матеріального і процесуального права із урахуванням усіх обставин справи, доводи сторони позивача, викладені в апеляційних скаргах - безпідставними та необґрунтованими, тому просять відмовити у задоволенні апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, пояснення сторін у справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, приймаючи рішення про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у поданій заяві позивачем не обґрунтовано та не доведено, що до прийняття у справі судового рішення по суті існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та законним інтересам, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.1 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову, такі як: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Суд задовольняє клопотання про забезпечення адміністративного позову у разі обґрунтованості такого клопотання та достатності доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Разом з тим, зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову, колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 150 КАС України, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Необхідно відмітити, що до заяви про забезпечення позову не долучено жодного доказу на підтвердження її обґрунтованості.

Суд апеляційної інстанції апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянтів в тому, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, враховуючи, що відповідно до пункту 6 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Отже, якщо працівника поновлено на роботі за рішенням суду, а на його посаді працює інший працівник, то він підлягає звільненню на підставі п.6 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу). При цьому звільнення на цій підставі допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина друга ст. 40 КЗпП).

Статтею 88 Закону України «Про державну службу» також передбачено однією з підстав для припинення державної служби - поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

Тож, виконання рішення суду у разі поновлення позивача на посаді, у тому числі у разі призначення керівника головного управління Держгеокадастру у Львівської області, жодним чином не ускладниться.

Щодо тверджень позивача про очевидну протиправність рішення відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оцінка протиправності вказаного акту відбуватиметься підчас судового розгляду справи. У випадку задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову на підставі очевидної протиправності рішення суб'єкта владних повноважень без розгляду справи по суті призведе до того, що суд фактично вирішить спір по суті, оскільки надасть оцінку обставинам, що є предметом розгляду справи, що є неприпустимим на даній стадії розгляду справи.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги позивача та його представника залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 про відмову щодо вжиття заходів забезпечення позову - без змін.

Керуючись статтями 241, 242, 250, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року з питань забезпечення позову у справі № 813/400/18, якою відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_5, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді В. С. Затолочний
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 22.03.2018.