Справа № 9901/28/17
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2018 Київ П/9901/28/17 9901/28/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бевзенка В. М., Білоуса О.В., Данилевич Н. А., Шарапи В. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Корецького І.О.,

позивача ОСОБА_1,

приставника відповідача Ліходій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

27 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя, в якому просив:

1) визнати протиправними дії ВРП щодо незарахування до стажу роботи, який дає право на відставку, половини строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого та періоду роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району;

2) скасувати рішення відповідача від 5.12.2017 №3910/0/15-17 про відмову у звільнені його з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку;

3) зобов'язати ВРП повторно розглянути заяву про звільнення у відставку судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Куковенкова С.В., з урахуванням висновків суду.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відмова ВРП у задоволенні його заяви про відставку є неправомірною, оскільки половина строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого та період його роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району мають бути зараховані до стажу роботи, який дає право на відставку судді.

В запереченнях проти позову відповідач стверджує, що оскаржуване рішення від 5.12.2017 №3910/0/15-17 прийняте Вищою радою правосуддя за результатами ретельного дослідження та розгляду відповідного питання, з дотриманням всіх приписів законодавства України.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, аналогічних тим, що викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд встановив наступне.

Указом Президента України від 21.06.2006 №559/2006 ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області строком на п'ять років.

З довідки, наданої Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області вбачається, що з 4 липня 2006 року позивач обіймає посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Водночас, з 15 червня 2015 року по 14 серпня 2015 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці. На обґрунтування поважності причин відсутності останнім було надано виписку з медичної картки хворого міської клінічної лікарні №1 ім. М.І. Пірогова м. Москви Російської Федерації.

З 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року суддя Куковенков С.В. був відсутній на робочому місці, про що у табель обліку використання робочого часу в установленому порядку вносились відмітки про прогул та складено відповідні акти.

26 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Вищої ради юстиції про звільнення у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

12 січня 2017 року Вищою радою юстиції прийнято рішення про реорганізацію Вищої ради юстиції у Вищу раду правосуддя, набуття членами Вищої ради юстиції статусу членів Вищої ради правосуддя та здійснення повноважень членів Вищої ради правосуддя.

30 січня 2017 року до Вищої ради юстиції надійшла ОСОБА_1 від 24 січня 2017 року про звільнення у відставку на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України, з урахуванням раніше поданої ним заяви.

При цьому, звертаючись до ВРП позивач вважав, що до стажу, який дає право на звільнення у відставку, мають входити наступні періоди: з 3липня 1986 року по 5 березня 1987 року - служба в Радянській армії; з 01 вересня 1995 року по 08 вересня 1997 року - навчання на денному відділені у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого; з 29 вересня 1997 року по 2 квітня 2000 року - робота на посаді помічника стажиста прокуратури Олександрійського району; 1 квітня 2000 року по 2 липня 2000 року - на посаді в.о. помічника прокурора Олександрійського району; з 3 липня 2000 року по 19 квітня 2001 року - помічника прокурора Олександрійського району (з терміном стажування до лютого 2001 року); з 20 квітня 2001 року по 24 травня 2004 року - помічника прокурора Олександрійського району; з 25 травня 2004 року по 3 липня 2006 року - старшого помічника прокурора Олександрійського району; з 4 липня 2006 року - суддею Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 5 грудня 2017 року № 3910/0/15-17 відмовлено у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Приймаючи таке рішення ВРП виходила з того, що позивач не має необхідного для звільнення у відставку стажу роботи, а тому не може бути звільнений з посади судді у відставку, оскільки періоди його навчання у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого та роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури не можуть бути зараховані до стажу судді, який дає право на звільнення у відставку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно частини першої статті 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя» (частина друга цієї статті).

За правилами частини першої статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Згідно з вимогами статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону України від 15 грудня1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - постанова № 865) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Так, ВРП було правильно визначено, що період роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району не підлягає зарахуванню до такого стажу, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснення поняття «прокурор», яке міститься в статті 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (чинного, на час перебування позивача на службі в прокуратурі Олександрійського району Кіровоградської області) під поняттям «прокурор» слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Згідно з частиною п'ятою статті 50-1 вказаного Закону до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі стажистами в органах прокуратури.

В свою чергу, у період з 29 вересня 1997 року по 2 квітня 2000 року позивач перебував на посаді помічника стажиста прокуратури Олександрійського району, тобто на посаді, яка не відноситься до прокурорських посад в розумінні ані Закону України «Про прокуратуру», ані Закону України «Про статус суддів», - з огляду на що Суд вважає висновки ВРП в цій частині законними та обґрунтованими.

Крім того, щодо можливості зарахування до стажу, який дає право судді на відставку, періоду фактичної відсутності позивача на робочому місці з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному із судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Відповідно до частини п'ятої статті 55 Закону № 2453-VI суддя зобов'язаний: своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики; виявляти повагу до учасників процесу; не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання; виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції; подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; систематично розвивати професійні навички (уміння), підтримувати свою кваліфікацію на належному рівні, необхідному для виконання повноважень в суді, де він обіймає посаду; звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до органів суддівського самоврядування та правоохоронних органів упродовж п'яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання.

За приписами частини шостої вказаної статті суддя, призначений на посаду судді вперше, проходить щорічну підготовку у Національній школі суддів України.

Тобто, здійснення правосуддя є основним, але не єдиним обов'язком судді. Сам по собі факт наявності запису у трудовій книжці позивача не є безумовною підставою до зарахування суддівського стажу, з огляду на те, що виконання покладених на суддю обов'язків зумовлює необхідність перебування такого судді на робочому місці, чого в даному випадку не відбувалося.

Виходячи з аналізу наведених вище положень законодавства та відомостей щодо трудового стажу позивача, Суд приходить до висновку, що до стажу роботи, що дає ОСОБА_3 право на відставку із оскаржуваних періодів слід зарахувати лише половину періоду навчання на денному відділені у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що розглядаючи заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у відставку, ВРП обґрунтовано виходила з того, що позивач не має необхідного 20- річного стажу роботи, а тому не може бути звільнений з посади судді у відставку.

Таким чином, рішення ВРП від 5.12.2017 №3910/0/15-17 про відмову у звільнені його з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку, відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, прийняте з урахуванням фактичних обставин, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому підстави до його скасування відсутні.

Позовна вимога ОСОБА_1 про зобов'язання Вищої ради правосуддя повторно розглянути заяву про звільнення його у відставку з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області є похідною від позовної вимоги про скасування рішення від 5 грудня 2017 року №3910/0/15-17. Її задоволення залежить від задоволення чи відмови у задоволенні основної вимоги, якою в даному випадку є вимога про визнання незаконним і скасування рішення відповідача про відмову звільнити позивача у відставку, а тому оскільки основна позовна вимога до задоволення не підлягає, відповідно, не підлягає до задоволення і похідна позовна вимога.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дії ВРП щодо незарахування до стажу роботи , який дає право на відставку, половини строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого та періоду роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району, колегія суддів зауважує наступне.

Бездіяльність - це безпідставне повне або часткове ухилення суб'єктом від здійснення передбачених Конституцією та іншими законами функцій і повноважень.

Незарахування відповідних періодів до стажу роботи, який дає право на відставку судді, не є самостійною юридичною підставою до відмови та не передбачає вчинення відповідачем окремих дій, спрямованих на зарахування або відмову у зарахуванні такого стажу, а є лише одним із мотивів оскаржуваного рішення про відмову у звільнені позивача з посади судді Олександрійського міськрайонного суду у відставку, відповідність якого вимогам статті 2 КАС України була проаналізована та встановлена вище.

Слід також зауважити, що дії ВРП з розгляду питання про наявність підстав та прийняття рішення про звільнення судді у відставку є способом реалізації наданої відповідачу як суб'єкту владних повноважень компетенції у розумінні КАС України.

Таким чином, Верховний суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 241-246, 262, 266, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до Вищої ради правосуддя про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: І. Л. Желтобрюх

Судді: О. В. Білоус

В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич

В. М. Шарапа

Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2018 року.