Справа № 806/3439/17
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2018-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м.Житомир

справа № 806/3439/17

категорія 8.3.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Галайби І.Б.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю від 08.12.2017);

представників відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю від 10.01.2018) - приймала участю у судовому засіданні від 16.01.2018 та 15.02.2018 і ОСОБА_3 (за довіреністю від 19.12.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Зеленбуд" Житомирської міської ради до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.12.2017, -

встановив:

У грудні 2017 року Комунальне підприємство "Зеленбуд" Житомирської міської ради звернулося до суду з позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 04.12.2017.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем безпідставно прийнято податкове повідомлення-рішення, яким підприємству збільшено суму грошових зобов"язань за платежем частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об"єднань, що виплачується до бюджету (області, міста) у розмірі 42494 грн, з яких: 33995 грн - за податковим зобов"язанням та 8499 грн - за штрафними санкціями. Так як частина чистого прибутку не відноситься до системи загальнодержавних та місцевих зборів та податків, які визначені ст.ст. 9, 10 Податкового кодексу України, а тому не є податковим зобов'язанням в розумінні Податкового кодексу України, а відтак відповідач не мав законних підстав для донарахування вказаного грошового зобов"язання та накладення штрафу на підставі п.123.1 ст.123 та ст.129 Податкового кодексу України.

Також позивач зазначає, що не є державним унітарним підприємством або його об"єднанням, а є комунальним підприємством, яке здійснює свою діяльність з використанням комунального майна.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 16.01.2018 оголошено перерву в судовому засіданні для подання сторонами додаткових доказів у справі.

У судовому засіданні 15.02.2018 оголошена перерва для надання можливості відповідачу подати заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У судове засідання 02.03.2018 прибули представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву за вхідним №869/18 від 16.01.2018, пояснень на заперечення на відповідь на відзив за вхідним №4547/18 від 27.02.2018. Зазначає, що частина чистого прибутку комунальних підприємств відноситься до доходу загального фонду бюджетів міст районного значення, сільських, селищних бюджетів відповідно до п.9 ч.1 ст. 69 Бюджетного кодексу України, а тому твердження відповідача про сплату до державного бюджету позивачем частини чистого прибутку спростовується зазначеною нормою. Відтак, донарахування відповідачем частини чистого прибутку не може вважатися податком, оскільки не віднесено до податків відповідно до Податкового кодексу України.

З приводу форми розрахунку, що подавалися підприємством до контролюючого органу вказує, що звітність позивача подавалася за формою розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та установами, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 16.05.2011 №285, оскільки на момент існування спірних правовідносин була відсутня, затверджена уповноваженими органами, форма звітності для комунальних підприємств.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву за вх.№656/18 від 12.01.2018 та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву за вх.№3970/18 від 21.02.2018. Відповідно до змісту поданих відповідачем заперечень, при проведенні виїзної планової перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного за період з 01.01.2014 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 31.12.2016 за результатами якої 24.11.2017 складено акт перевірки. Перевіркою встановлено заниження при декларуванні сум доходу, що враховувалися при визначенні об"єкту оподаткуванні на суму 49835 грн. На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов"язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об"єднань, що виплачується до бюджету (області, міста) у сумі 33995грн та донараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 8499 грн. Також відповідач звертає, увагу на те, що позивач будучи комунальним підприємством самостійно подавав розрахунки контролюючому органу про сплату частини чистого прибутку для державних унітарних підприємств.

Посилається на положення ст.14 Податкового кодексу України, відповідно до вимог якого частина чистого прибутку (доходу), яка сплачується державними та комунальними унітарними підприємствами, прирівнюється до дивідендів

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємство «Зеленбуд» Житомирської міської ради (), адреса місцезнаходження юридичної особи: пров. Кавалерійський, буд.13, м. Житомир, 10003; зареєстроване 17.11.2003 (т.1, а.с.151-156).

Згідно зі статутами, що діяли на протязі періоду, що перевірявся: в редакції від 30.08.2012 та від 13.10.2016 (нова редакція), визначено, що засновником підприємства є територіальна громада міста Житомира в особі Житомирської міської ради (т.1, а.с.20-28, 29-37).

Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку Комунального підприємства «Зеленбуд» Житомирської міської ради, на предмет дотримання ним податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 31.12.2016 за результатами якої складено акт №830/06-30-14-01/13555047 від 24.11.2017 (далі - акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки встановлено порушення позивачем ст.29 Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об"єднаннями" від 23.02.2011 №138, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV, внаслідок чого занижено задекларований показник частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об"єднаннями всього у сумі 49835 грн. (т.1, а.с.91).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.12.2017, яким позивачу збільшена сума грошового зобов"язань за платежем частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об"єднань, що виплачується до бюджету (області, міста) в сумі 42494грн, з яких: 33995 грн. податкове зобов"язання, 8499 грн. штрафні (фінансові) санкції, згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.58.1 та п.58.2 ст. 58 Податкового кодексу України, та на підставі п.123.1 ст.123 та ст.129 Податкового кодексу України (т.1, а.с.11).

Сторонами не заперечувався той факт, що перевіркою встановлено декілька порушень податкового законодавства, проте позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення за платежем частина чистого прибутку (доходу) комунальних підприємств та їх об"єднань, що виплачується до бюджету (області, міста).

Судом встановлено, що позивачем до контролюючого органу подавались розрахунки частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об"єднаннями, за формою затвердженою наказом Державної податкової адміністрації від 16.05.2011 №285 з наступними показниками: за 2014 рік у розмірі 17000 грн; за 2015 рік у розмірі 110500грн; за 2016 рік - 185000грн. (т.1, а.с. 181-182, 191-192, 201-202).

Сплата частини чистого прибутку підтверджується наданими платіжними дорученням: №47 від 06.03.2014, №26 від 26.12.2014, №62 від 06.08.2014, №78 від 04.09.2014, №79 від 04.09.2014, №46 від 06.03.2014, №63 від 07.04.2014, №35 від 05.08.2015, №30 від 03.03.2015, №7 від 26.10.2015, №8 від 26.10.2015, від 03.03.2015, № 69 від 06.05.2015, №36 від 05.08.2015, №75 від 04.05.2016, №188 від 03.08.2016, №265 від 02.11.2016, №21 від 23.02.2016, №20 від 23.02.2016, №189 від 03.08.2016, №76 від 04.05.2016.

Позивач не погоджується з тим, що відповідач при винесенні податкового повідомлення-рішення застосував порядок сплати частини чистого прибутку до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об"єднаннями та наполягає, що частина чистого прибутку не відноситься за своєю природою до податків та зборів у розумінні Податкового кодексу України, а тому в цьому випадку, на його думку неможливо застосувати приписи статей 123 та 128 Податкового кодексу України, як підставу для нарахування штрафних (фінансових) санкцій.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд застосовує наступні норми права.

Згідно з абзацом 3 статті 142 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

Відповідно до положень абзаців 1, 3 статті 143 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Пунктом 2 статті 327 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, пунктом 29 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.

Пунктом 1 статті 78 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Пунктом 9 статті 69 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до доходів загального фонду місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належить частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до бюджету, у порядку, визначеному Верховною Радою Автономної Республіки Крим, відповідними місцевими радами.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями визначений постановою Кабінету міністрів України від 23.02.2011 №138 (далі - Порядок № 138) на підставі статей 5 і 11 Закону України "Про управління об'єктами державної власності".

Відповідно до пункту 3 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Статтею 1 Податкового кодексу України ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до ст. 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов'язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій. Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Пунктом 8.1 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлено загальнодержавні та місцеві податки і збори.

Статтями 9 та 10 Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік загальнодержавних і місцевих податків і зборів, серед яких відсутній такий вид податку (збору) як "частина чистого прибутку (доходу)".

При цьому, на теперішній час до податкової системи України не включена частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету.

Крім того, Податковий кодекс України не мітить норм, які б регулювали порядок сплати державними підприємствами частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету за результатами щоквартальної фінансово-господарської діяльності, відтак такий платіж не є податком.

Вказане порушення, відповідно до акту перевірки, сталося у зв"язку із заниженням позивачем частини чистого прибутку (доходу), що підлягають сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об"єднаннями за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року в сумі 49825 грн. в тому числі за:

- три квартали 2014 року в сумі 15840 грн;

- 2014 рік в сумі 16189 грн;

- 2015 рік в сумі 12055 грн;

- три квартали 2016 року в сумі 16664 грн;

- 2014 рік в сумі 21591 грн.

Проте відповідач при застосуванні штрафних (фінансових) санкцій нараховує їх на підставі п.123.1 ст.123 та ст.129 Податкового кодексу Україин.

Відповідно до п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Окрім того ст.129 Податкового кодексу України регулює нарахування контролюючим органом пені, проте, в податковому повідомленні-рішенні № від 04.12.2017 пеня відносно суми грошового зобов"язання позивача не нараховувалася.

За приписами п.п.14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ст. 36 Податкового кодекс України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Враховуючи те, що Податковий кодекс України не містить норм, які б регулювали порядок сплати державними підприємствами частини чистого прибутку, що вилучаються до державного чи місцевого бюджету, суд дійшов висновку, що відповідач не мав законних підстав для винесення податкового повідомлення-рішення № від 04.12.2017 та накладення штрафу на позивача за порушення правил сплати (перерахування) податків, передбаченого пунктом 123.2 статті 123 та ст.129 Податкового кодексу України.

Щодо доводів відповідача про сплату частини чистого прибутку позивачем за формою розрахунку, що передбачена для державних унітарних підприємств, суд зазначає наступне. Оскільки відповідно до пп.29 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлення нормативу відрахування чистини чистого прибутку (доходу) також належить до компетенції місцевих рад та підпункту 14.1.49 статті 14 Податкового кодексу визначено, що частина чистого прибутку (доходу), яка сплачується державними та комунальними унітарними підприємствами, прирівнюється до дивідендів. Тому сплачена до бюджету частина чистого прибутку (доходу) (а також сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачених при виплаті частини чистого прибутку) повинні відображатися в декларації з податку на прибуток підприємства і зменшувати суму податку на прибуток, нарахованого в такій декларації.

Таким чином, комунальні унітарні підприємства повинні сплачувати за результатами фінансово-господарської діяльності частину чистого прибутку (доходу) до місцевого бюджету за нормативами та у порядку, встановленими відповідними місцевими радами. При цьому, у разі прийняття відповідними місцевими радами рішення про виплату зазначеного платежу, суб'єкти господарювання з комунальною формою власності повинні надавати до контролюючого органу звітність, на підставі якої здійснюється нарахування та сплата такого платежу.

З огляду на викладене суд робить висновок, що якщо місцевою радою не затверджено форму розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що сплачується до місцевого бюджету, суб'єкти господарювання з комунальною формою власності можуть використовувати розрахунок цього платежу за формою, встановленою для сплати частини чистого прибутку (доходу) до державного бюджету затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 16.05.2011 №285. Дії позивача, щодо використання форми розрахунку призначеної для державних унітарних підприємств, не є підставою для контролюючого органу застосовувати положення постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями" від 23.02.2011 №138 до Комунального підприємства «Зеленбуд».

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 7, 8, 9, 32, 77, 90, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

вирішив:

Позов Комунального підприємства "Зеленбуд" Житомирської міської ради (пров.Кавалерійський, буд.13, м. Житомир, 10003, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (вул.Тютюнника, 7, м.Житомир, 10003, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.12.2017, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 04.12.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь Комунального підприємства "Зеленбуд" Житомирської міської ради судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 3200 (три тисячі двісті) грн 00 (нуль) коп.

Вступну та резолютивну частини рішення складено у нарадчій кімнаті і проголошено 02 березня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Рішення складено у повному обсязі 11 березня 2018 року.