Справа № 816/1115/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/1115/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: П'янової Я.В.

суддів: Чалого І.С. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2017 (суддя С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 22.09.17 р.) по справі № 816/1115/17

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

треті особи: Лиманська Друга сільська рада Решетилівського району Полтавської області , Департамент екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації

про визнання протиправними відмови, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2017 року позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (далі - позивачі), звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - відповідач), треті особи: Лиманська Друга сільська рада Решетилівського району Полтавської області, Департамент екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації, в якому просили:

- визнати протиправними відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, викладених у листах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області: - від 22 червня 2017 року № 8268/6-17 на ім'я ОСОБА_2; - від 22 червня 2017 року № 8269/6-17 на ім'я ОСОБА_11; - від 22 червня 2017 року № 8270/6-17 на ім'я ОСОБА_10; - від 22 червня 2017 року № 8271/6-17 на ім'я ОСОБА_9; - від 22 червня 2017 року № 8272/6-17 на ім'я ОСОБА_8; - від 22 червня 2017 року № 8273/6-17 на ім'я ОСОБА_7; - від 22 червня 2017 року № 8274/6-17 на ім'я ОСОБА_6; - від 22 червня 2017 року № 8275/6-17 на ім'я ОСОБА_5; - від 22 червня 2017 року № 8341/6-17 на ім'я ОСОБА_4; - від 22 червня 2017 року № 8243/6-17 на ім'я ОСОБА_3; - від 22 червня 2017 року № 8244/6-17 на ім'я ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозвіл ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року частково задоволено позов.

Визнано протиправними відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, викладених у листах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області:

- від 22 червня 2017 року № 8268/6-17 на ім'я ОСОБА_2;

- від 22 червня 2017 року № 8269/6-17 на ім'я ОСОБА_11;

- від 22 червня 2017 року № 8270/6-17 на ім'я ОСОБА_10;

- від 22 червня 2017 року № 8271/6-17 на ім'я ОСОБА_9;

- від 22 червня 2017 року № 8272/6-17 на ім'я ОСОБА_8;

- від 22 червня 2017 року № 8273/6-17 на ім'я ОСОБА_7;

- від 22 червня 2017 року № 8274/6-17 на ім'я ОСОБА_6;

- від 22 червня 2017 року № 8275/6-17 на ім'я ОСОБА_5;

- від 22 червня 2017 року № 8341/6-17 на ім'я ОСОБА_4;

- від 22 червня 2017 року № 8243/6-17 на ім'я ОСОБА_3;

- від 22 червня 2017 року № 8244/6-17 на ім'я ОСОБА_1.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території Другої Лиманської сільської ради Решетилівського району Полтавської області з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині постанови.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивачів у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2017 р. - без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 15.03.2018 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у встановленому законом порядку набули статусу учасників бойових дій, що підтверджено посвідченнями серії НОМЕР_1, серії НОМЕР_2, серії НОМЕР_3, серії НОМЕР_4, серії НОМЕР_5, серії НОМЕР_6, серії НОМЕР_7, серії НОМЕР_8, серії НОМЕР_9, серії НОМЕР_10, серії НОМЕР_11 (а.с. 3-13).

14 червня 2017 року позивачі звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, яка знаходиться за межами населених пунктів (а.с. 90, 93, 96, 99, 102, 105, 108, 111, 114, 117, 120). До клопотання позивачі додали викопіювання з графічного матеріалу із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки та зазначенням її орієнтовного розміру (а.с. 91, 94, 97, 100, 103, 106, 109, 112, 115, 118, 121). Також повідомили, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використали.

Листами від 22 червня 2017 року вих. № 8344/6-17, № 8268/6-17, № 8341/6-17, № 8275/6-17, № 8269/6-17, № 8274/6-17, № 8273/6-17, № 8272/6-17, № 8271/6-17, № 8270/6-17, № 8343/6-17 відповідач повідомив позивачів, що за інформацією відділу у Решетилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області земельні ділянки, які вони бажають отримати, відносяться до земель природоохоронного призначення, а Головне управління не розпоряджається землями природоохоронного призначення та не має правових підстав для задоволення клопотань (а.с. 92, 95, 98, 101, 104, 107, 110, 113, 116, 119, 122).

З наведених підстав, позивачам відмовлено у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та відмовами в формі листів, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмови відповідача в наданні позивачам дозволів на розроблення проекту землеустрою, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині зобов'язання ГУ Держгеокадастру надати позивачам дозволи на розроблення проекту землеустрою, суд першої інстанції виходив з того, що надання таких дозволів є виключними (дискреційними) повноваженнями відповідача, до яких суд не повинен втручатися.

Разом з тим, з метою повного захисту прав позивачів в спірних відносинах суд першої інстанції, з урахуванням приписів ч.2 ст.11 КАС України, вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав відповідача повторно розглянути клопотання позивачів.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на те, що згідно з ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель урегульовано Земельним кодексом України (далі по тексту - ЗК України).

Відповідно до ст.116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться в разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зі змісту листів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22 червня 2017 року вих. № 8344/6-17, № 8268/6-17, № 8341/6-17, № 8275/6-17, № 8269/6-17, № 8274/6-17, № 8273/6-17, № 8272/6-17, № 8271/6-17, № 8270/6-17, № 8343/6-17, якими фактично відмовлено у наданні позивачам дозволу на виготовлення проектів землеустрою, вбачається, що підставою для такої відмови відповідач зазначив інформацію відділу у Решетилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, відповідно до якої запитувані земельні ділянки позначені як землі природоохоронного призначення. З цих підстав відповідач зауважив, що Головне управління не уповноважене розпоряджатись землями природоохоронного призначення.

Відмовляючи позивачам у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою, відповідач виходив виключно з відсутності у нього прав розпоряджатись відповідною земельною ділянкою, у зв'язку з чим не здійснював перевірку клопотань позивача на відповідність вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що пунктом 5 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-ХІІ "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" встановлено, що роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій, передбачених частиною другою пункту 3 цієї Постанови, провадиться починаючи з 15 травня 1992 року відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств і організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів.

За змістом пункту 3.4 Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України 15 травня 1992 року, із земель, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств і організацій, відмежовують земельні ділянки, що визначені як землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, і не можуть передаватися у колективну і приватну власність. До земель природоохоронного призначення відносяться природоохоронні території та розташовані на них об'єкти, що підлягають особливій охороні, мають велику екологічну цінність як унікальні типові природні комплекси, для збереження сприятливої екологічної обстановки, попередження та стабілізації негативних природних процесів і явищ, а також місцеві дендрологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва, ботанічні сади, заповідні урочища, пам'ятки природи, сільськогосподарські угіддя, що підлягають тимчасовій консервації внаслідок деградації, а також земельні ділянки, які за проектами контурно-меліоративної організації території повинні бути залісені або залужені.

Відмежовані землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення позначаються на проектному плані, обчислюється їх площа і складається відповідна експлікація.

В ході розгляду справи досліджено Проект роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства "ім. Т. Шевченка" Решетилівського району Полтавської області, зі змісту якого встановлено, що обрана позивачами земельна ділянка знаходиться у площині, позначеній на Проекті як землі природоохоронного позначення (а.с. 178-180, 194-202).

З посиланням на наведені обставини відповідач в ході розгляду справи та в апеляційній скарзі стверджував про правомірність відмов Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні позивачам дозволу на розробку проектів землеустрою.

В свою чергу, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

За приписами статті 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва) (стаття 44 Земельного кодексу України).

До земель іншого природоохоронного призначення належать земельні ділянки, в межах яких є природні об'єкти, що мають особливу наукову цінність (частина перша статті 46 Земельного кодексу України).

Як зазначено в письмових поясненнях, наданих представником Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації, на колишній території Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області відсутні території та об'єкти природо-заповідного фонду; на території Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області відсутні території та об'єкти природо-заповідного фонду (а.с. 205-207).

Відповідно до частини першої статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

А в силу положень частини сьомої цієї ж статті, зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, наданий відповідачем Проект роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства "ім. Т. Шевченка" Решетилівського району Полтавської області не містить відомостей про те, на підставі яких нормативних документів запитувану земельну ділянку позначено як об'єкт природоохоронного призначення.

Сторонами в ході судового розгляду справи не надано доказів прийняття компетентними органами рішень про віднесення запитуваних земельних ділянок до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Наразі згадані земельні ділянки відноситься до сільськогосподарських угідь, доказів зміни її цільового призначення ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано.

Згідно з пунктом "а" частини другої статті 22 Земельного кодексу України, до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За змістом пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Пунктом 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521, визначено, що Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що розпорядження обраними позивачами земельними ділянками здійснює відповідач, як територіальний орган Держгеокадастру у Полтавській області.

Відтак, відмови Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні позивачам дозволів на розроблення проекту землеустрою, оформлені листами від 22 червня 2017 року вих. № 8344/6-17, № 8268/6-17, № 8341/6-17, № 8275/6-17, № 8269/6-17, № 8274/6-17, № 8273/6-17, № 8272/6-17, № 8271/6-17, № 8270/6-17, № 8343/6-17, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог про визнання їх протиправними.

В свою чергу, питання надання позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою є дискреційними повноваженнями Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, оскільки вказаний орган самостійно приймає рішення про надання відповідного дозволу або відмови у його наданні, аналізуючи подані документи, відповідно до норм Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваної постанови) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на вищезазначену норму законодавства, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав та інтересів позивача.

Вказана норма кореспондує з ч. 2 ст. 9 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про застосування в даному випадку положень ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області з урахуванням висновків суду.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність його дій, що оскаржуються.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2017 по справі № 816/1115/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П'янова
Судді І.С. Чалий З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 20.03.2018.