Справа № 826/17477/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року м. Київ № 826/17477/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина польова пошта НОМЕР_1 , про визнання незаконним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) з позовом до Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в якому просив визнати незаконним та скасувати пункт наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.08.2016 №349 про притягнення його, заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по роботі з особовим складом, до дисциплінарної відповідальності.

Посилаючись на незаконність накладеного дисциплінарного стягнення та, як наслідок, позбавлення грошових виплат ОСОБА_1 просив відшкодувати йому кошти в сумі 8798 грн 48 коп. та судовий збір в розмірі 551 грн 21 коп. Крім того, просив виконати вимоги визначені абзацом 2 пункту «в» статті 34 Указу Президента України «Про положення про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців» від 07.11.2001 №1053/2001, де визначено, що: «Особи офіцерського складу, які після закінчення військових навчальних закладів набули оперативностратегічний чи оперативно-тактичний рівень підготовки, призначаються на посади, що комплектуються особами з відповідним рівнем підготовки». При цьому, подано клопотання про відновлення строку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2016 відкрито провадження і адміністративна справа призначена до розгляду.

03.04.2011 позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій заявлено низку вимог процесуального характеру, про витребування документів у відповідача, а також вимоги по суті, зокрема:

- визнати незаконними та такими, що порушують норми Закону України «Про звернення громадян» та Наказу Міністра оборони України від 03.12.2005 №722 «Про затвердження Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України» дії відповідача по відношенню до нього та притягнути до відповідальності згідно чинного законодавства України;

- визнати незаконними та такими, що порушують норми Закону України «Про прожитковий мінімум», дії відповідача по відношенню до нього і його родини та притягнути до відповідальності згідно чинного законодавства України;

- зобов`язати відповідача відшкодувати матеріальні збитки, спричинені вимогою у виконанні наказу, що суперечить вимогам Статутів Збройних Сил України та Положення про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, і відбулось в наслідок здійснення переміщення на участь в атестаційній комісії та у зворотному напрямку;

- зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду спричинену відносно нього порушеннями норм законів України, що регламентують умови та порядок проходження військової служби в Збройних Силах України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з розрахунку по 500 грн (п`ятсот гривень) за кожен місяць дії по відношенню до нього незаконно накладеного дисциплінарного стягнення;

- виконати позовні вимоги зазначені в заяві від 08.11.2016.

В свою чергу відповідачем, в судовому засіданні 11.05.2017 подано заперечення на позовну заяву із проханням відмовити в її задоволенні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2017 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено військову частину польова пошта НОМЕР_1 .

29.08.2017 позивачем знову подано заяву про збільшення позовних вимог. Питання про прийняття даної заяви вирішувалось судом в засіданні 21.09.2017 і зрештою позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до наступних:

- визнати незаконним та скасувати пункт наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.08.2016 №349 про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 , заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по роботі з особовим складом;

- зобов`язати відповідача відшкодувати кошти в сумі 8798,48 грн;

- зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду спричинену порушеннями норм законів України, що регламентують умови та порядок проходження військової служби в Збройних Силах України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з розрахунку по 500 грн (п`ятсот гривень) за кожен місяць дії незаконно накладеного дисциплінарного стягнення.

В свою чергу, представником відповідача вдруге подано заперечення, у яких також висловлено прохання в задоволенні позову повністю. Одночасно подано документ, у якому наведено пояснення відповідно до заданих по справі питань.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2017 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. При цьому ухвалою суду від 15.03.2018 позивачу поновлено строк звернення до адміністративного суду.

Отже, правова позиція позивача у справі зводить до того, що дисциплінарне стягнення на нього накладено за порушення тих положень Статуту внутрішньої служби, які передбачають службові обов`язки посадової особи, заступника командира з виховної роботи військового підрозділу батальйону, в той час, як він є заступником командира військової частини НОМЕР_1 з виховної роботи, а саме, заступником командира окремого батальйону. ОСОБА_1 вважає, що наказ, яким внесли зміни до оскаржуваного наказу, видано заднім числом, стверджує, що про його існування йому стало відомо лише після подання відповідачем до суду останніх пояснень, у вигляді відповідей на питання.

Окрім того, позивач зазначає, що оскаржуваний наказ №349 зареєстрований 23.08.2016, в той час, як Акт роботи групи військової частини НОМЕР_2 генерал-майором ОСОБА_2 затверджено лише 25.08.2016 та цього дня поставлено особисту резолюцію й надано розпорядження підготувати Наказ за результатами роботи у військовій частині НОМЕР_3 та підрозділах.

Стягнення застосоване без вивчення характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки позивача, тривалості його служби на посаді заступника командира окремого батальйону з виховної роботи, рівня його знань.

Також позивач вказує, що відповідачем у запереченнях та поясненнях наводяться обставини, які не пов`язані з виконанням позивачем своїх службових обов`язків у військовій частині НОМЕР_1 , а також обставини за межами дати виходу Наказу Командувача №349, які жодним чином не мають відношення до обставин, які мали місце до 23.08.2016 дати, якою видано оскаржуваний наказ.

Позивач стверджує, що відповідачем не взято до уваги Акт перевірки, та обставину, що на посаду до військової частини НОМЕР_1 позивача призначено лише 06.06.2016. За високий рівень кваліфікаційної підготовки, виконання службових обов`язків відкомандировано на виконання тимчасово вищої посади з 21.07.2016 по 30.08.2016. Не взято до уваги, що він перебував на посаді лише 45 днів з 06.06.2016 по 21.07.2016, та що під час перевірки й складання Акту обіймав іншу посаду.

Натомість, відповідач заперечуючи проти позову вказує на те, що на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення за самоусунення від виконання службових обов`язків, не виконання вимог статей 107, 108 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо організації і проведення заходів виховної роботи, зміцнення військової дисципліни та правопорядку, морально-психологічного забезпечення виконання бойових завдань.

Посилаючись на статтю 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Оперативне командування «Північ» вважає, що рішення про накладання дисциплінарного стягнення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначає, що попередження про неповну посадову відповідальність це той вид дисциплінарного стягнення, яке може бути накладене на молодших та старших офіцерів в силу стаття 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Також вказує на статтю 73 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якою передбачено відповідне право командувача військ оперативного командування.

Стосовно вимог відшкодувати позивачу кошти в сумі 8798,48 грн відповідач посилається на Наказ Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», відповідно до пункту 31.6 якої, командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю, у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження військового звання на один ступінь, позбавлення військового звання (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником)).

У письмових поясненнях, наданих у формі відповідей на питання, відповідач вперше згадує наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №389 від 20.09.2016, додаючи його копію. Зазначає, що необхідність внесення зміни до наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №349 від 23.08.2016 встановлено в ході розгляду заяви майора ОСОБА_3 від 03.09.2016 щодо визнання протиправними та скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення на змушення до вчинення протиправних дій.

У цих же поясненнях відповідачем наведено, з яких причин Командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не призначено проведення службового розслідування за результатами роботи групи військової частини НОМЕР_2 . В обґрунтування вказано пункт 1.2 «Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженої Наказом Міністра оборони України №82 від 15.03.2004, а також пункт 1 абзацу 7 «Методичних рекомендацій щодо проведення службових розслідувань», затверджених Начальником генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України від 19.04.2016. Зокрема, відповідач вказує, що вказаними приписами визначено перелік випадків коли проводиться службове розслідування, - виявлені в акті роботи недоліки до цього переліку не входять.

Вказуючи на наявність підстав про накладення дисциплінарного стягнення, відповідач наводить передумови, цілі та результати роботи групи військової частини НОМЕР_2 , цитуючи при цьому обставини, викладені в Акті роботи групи військової частини НОМЕР_2 .

Суд, заслухавши в судовому засіданні позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що майор ОСОБА_1 , військовослужбовець Збройних Сил України, призначений наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 27.05.2016 №99 на посаду заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по роботі з особовим складом, на якій проходив військову службу також на момент звернення до суду.

Пунктом 7 наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.08.2016 №349 «Про результати роботи у військових частинах польова пошта НОМЕР_3 , НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 » за самоусунення від виконання службових обов`язків, не виконання статей 107, 108 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо організації і проведення заходів виховної роботи, зміцнення військової дисципліни та правопорядку, морально-психологічного забезпечення виконання бойових завдань на заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по роботі з особовим складом майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

В свою чергу, пунктом 9 наказано довести наказ до військових частин оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та службових осіб, що їх стосується.

У мотивувальній частині оскаржуваного наказу зазначено, що відповідно до рішення Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з метою вивчення стану справ та надання методичної (практичної) допомоги командирам (начальникам), психологічної допомоги військовослужбовцям, групою офіцерів та психологів військової частини НОМЕР_2 в період з 12 по 19 .08.2016 проведено роботу у військових частинах польова пошта НОМЕР_3 , НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , які виконують завдання в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Далі у наказі наведено обставини, які встановлено за результатами роботи групи військової частини НОМЕР_2 . Посилання на будь-який документ, що покладено в основу виданого наказу відсутнє.

В контексті наведеного суд бере до уваги, що оскаржуваний наказ №349 зареєстрований 23.08.2016, в той час, як Акт роботи групи військової частини НОМЕР_2 генерал-майором ОСОБА_2 затверджено лише 25.08.2016. Наведеною датою поставлено особисту резолюцію та надано розпорядження підготувати Наказ за результатами роботи у військовій частині НОМЕР_3 та підрозділах. Дата реєстрації Акту у військовій частині НОМЕР_2 - 25.08.2016, що вбачається з печатки реєстрації вхідного документа.

Водночас, відповідач, як у письмових поясненнях наведених у запереченнях, так і в усних поясненнях наданих в судовому засіданні посилається саме на наведений акт, як на підставу накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що Командувач ознайомився з матеріалами справи лише 25.08.2016 та надав розпорядження щодо видачі відповідних наказів, в тому числі і у підпорядкованих частинах.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ, як рішення суб`єкта владних повноважень виданий в порушення статті 19 Конституції України.

Більш того, в даному випадку суд враховує приписи частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Наведена вище обставина є самостійною підставою для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування пункту 7 наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.08.2016 №349 про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_4 , заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по роботі з особовим складом.

Не погоджуючись із наказом від 23.08.2016 №349 «Про результати роботи у військових частинах польова пошта НОМЕР_3 , НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 » у відповідній частині, позивачем, на розгляд до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », подано заяву про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та змушення до вчинення протиправних дій. Заяву датовано 03.09.2016 та надіслано Командувачу військ оперативного командування «Північ» супровідним листом за підписом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_5 . Федічева.

Відповідь на заяву, що адресована майору ОСОБА_1 датовано 19.09.2016 за №502/13/263. За результатами опрацювання повідомлено, що оскаржуваний наказ видано у відповідності до нормативно-правових актів України та правових підстав для його зміни чи скасування немає. Викладені факти щодо змушення до вчинення протиправних дій в ході опрацювання скарги свого підтвердження не знайшли.

Одночасно судом встановлено, що до оскаржуваного наказу внесено зміни Наказом від 20.09.2016 №389, а саме, пункт 7 викладено в наступній редакції:

«За самоусунення від виконання службових обов`язків, не виконання вимог статей 72, 73 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо організації і проведення заходів виховної роботи, зміцнення військової дисципліни та правопорядку, морально-психологічного забезпечення виконання бойових завдань, не вжиття конкретних заходів для зміцнення військової дисципліни та правопорядку, профілактики правопорушень серед особового складу на заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по роботі з особовим складом майора ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність».

Пунктом 3 наказу визначено довести наказ до особового складу в частині, що його стосується.

Наведений наказ долучено до матеріалів справи, як додаток 6 до пояснень наданих відповідно до заданих питань по справі №826/17477/16.

Позивач зауважує на наведеній обставині та наголошує, що до моменту подання останніх пояснень, відповідач у жодному поясненні чи запереченні про внесення будь-яких змін до оскаржуваного наказу не вказує, а також, що ні з наказом про накладення дисциплінарного стягнення, ні з наказом про внесення до нього змін його у належний спосіб не ознайомлено.

Надаючи оцінку наведеній обставині, суд звертає увагу на те, що дійсно відповідач у запереченнях пише саме про не виконання ОСОБА_1 статей 107, 108 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Про порушення цих статей зазначено і у запереченнях, поданих до суду вдруге.

Копія ж наказу про внесення змін до оскаржуваного наказу, до матеріалів справи долучено з останніми поясненнями і без доказів ознайомлення позивача з наведеним наказом.

Окрім того, позивач вказує, що надана до матеріалів справи копія наказу №389 від 20.09.2016 не є належною копією.

Так, позивач зазначає, і суд поділяє таку його позицію, що з наданої копії вбачається відсутність підпису на Наказі №389 Тимчасово виконуючого обов`язки Командувача генерал-майора Кравченко, окрім того відповідна копія не посвідчена належним чином. В той же час, на належно посвідченій копії оскаржуваного Наказу №349 від 23.08.2016 є підпис Командувача генерал-майора ОСОБА_2 .

Таким чином, суд не бере до уваги наявну в матеріалах справи копію №389 від 20.09.2016.

В контексті таких висновків суду, обґрунтованими є доводи позивача стосовно притягнення його до дисциплінарної відповідальності за невиконання статей 107, 108 Статуту внутрішньої служби, які врегульовують службові обов`язки за посадою, яку позивач не обіймав.

Так, статті 107,108 Статуту внутрішньої служби, на підставі яких позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, передбачають службові обов`язки посадової особи заступника командира з виховної роботи військового підрозділу - батальйону, який функціонально входить до іншого військового формування, що є юридичною особою.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивач обіймав посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 з виховної роботи, а саме заступника командира окремого батальйону, яка водночас є окремою юридичною особою.

Службові обов`язки позивача передбачені нормами статей 72,73 Статуту внутрішньої служби, як посадові обов`язки заступника командира окремого батальйону (військової частини) з виховної роботи, і вони не є ідентичні, не взаємопов`язані зі статтями 107, 108 цього Статуту і не мають жодного відношення до посадових обов`язків позивача.

Щодо вини позивача та її доведення, а також ступеня тяжкості і співмірності застосованого дисциплінарного стягнення, суд виходить з наступного.

Так, у відповідач зазначає, що в період з 01.01.2016 по 12.08.2016 керівним складом відповідних військових частини допущено, а військовослужбовцями скоєно 62 правопорушення, з яких 53 злочини та 9 подій. Під відповідними частинами відповідач має на увазі військові частини - польова пошта НОМЕР_3 , НОМЕР_1 , НОМЕР_4 .

Зазначає, що в результаті самоусунення від виконання службових обов`язків та бездіяльності посадових осіб, злочинних дій особового складу та різного роду порушень (правил поводження зі зброєю, заходів безпеки та т.п.) - 13 військовослужбовців загинуло з причин не пов`язаних з бойовими діями.

При цьому, конкретних даних та обставин, що вказують на обґрунтовану вину позивача у доводах відповідачем не наведено.

Аналогічних висновків суд доходить і стосовно доводів відповідача про те, що в період з 22.07.2016 по 12.08.2016 - до початку роботи робочої групи військової частини НОМЕР_2 , у військовій частині - польова пошта НОМЕР_3 та підпорядкованих військових частинах (підрозділах) було вчинено 5 правопорушень з яких 2 злочини та 3 події.

Вину позивача у наведених подіях обґрунтовано лише тим, що він, саме в цей період, тимчасово виконував обов`язки заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 по роботі з особовим складом - начальника відділення.

При цьому, відсутнє обґрунтування того, які конкретно випадки самоусуненням від виконання службових обов`язків та бездіяльності позивача мали місце. Окрім того, суд погоджується з позивачем у тому, що обов`язки у військовій частині позивач виконував лише 22 дні. Враховуючи службові обов`язки покладені на позивача, а також вкрай складну ситуацію, у якій позивача призначено на посаду, за такий короткий термін не можна зробити висновків про самоусунення від виконання службових обов`язків та бездіяльності позивача і очікувати повного виправлення ситуації внаслідок належного виконання своїх обов`язків саме ОСОБА_1 , як заступником командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 по роботі з особовим складом - начальника відділення.

В контексті наведеного, необґрунтованим та формальним є висновок відповідача, згідно якого робота щодо попередження правопорушень, не допущення загибелі особового складу, збереження життя та здоров`я військовослужбовців майором ОСОБА_1 під час тимчасового виконання обов`язків заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 по роботі з особовим складом - начальника відділення - не проводилась, до виконання своїх службових посадових обов`язків майор ОСОБА_1 ставився безвідповідально, як з моменту призначення на посаду заступника командира військової частин - польова пошта НОМЕР_1 по роботі з особовим складом, так і під час тимчасового виконання обов`язків заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 по роботі з особовим складом - начальника відділення.

Тут суд акцентує увагу на тому, що загалом позивач виконував обов`язки на відповідних посадах лише 45 днів. Питання, які поставлені в акті стосуються військової дисципліни, її рівня, а також морально-психологічного стану особового складу.

У поясненнях відповідач вказує, що необхідність роботи групи військової частини НОМЕР_2 обумовлена значним зниженням рівня військової дисципліни, правопорядку та морально-психологічного стану особового складу у військових частинах - польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ) з початку 2016 року в порівнянні з іншими військовими частинами, підпорядкованими військовій частині НОМЕР_2 , що не сприяло якісному виконанню бойових завдань за призначенням в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Наведене вказує, що за час роботи позивача на відповідних напрямках ситуація не погіршилась. Більш того, з даних наведених у акті, а також у поясненнях відповідача, неможливо встановити, чи не покращилась ситуація.

Оцінюючи ситуацію в сукупності, суд доходить висновку, що при винесенні оскаржуваного наказу до уваги взято не особисту і безпосередню причетність позивача до ситуації, що встановлена в ході роботи робочої групи, а те, яку посаду він обіймав і загальне призначення відповідної посади у частині.

Разом з тим, ні попередній стан справ, ні тривалість виконання конкретних обов`язків, ні ступінь вини інших посадових осіб на відповідну ситуацію до уваги не взято. Принаймні в суді, належним чином не доведено протилежне.

В контексті наведеного, уваги заслуговує те, що на посаду майора ОСОБА_1 призначено з метою покращення стану справ, зміцнення військової дисципліни та правопорядку у військовій частини - польова пошта НОМЕР_1 , який мав певний досвід роботи та відповідний рівень освіти (закінчив Національний університети оборони України ім. І. Черняховського).

Окремої уваги з боку суду потребує аргумент відповідача, яким обґрунтовано негативну службову діяльність безпосередньо майора ОСОБА_1 на посаді заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 по роботі з особовим складом.

Так, відповідач вказує, що в період з 08.06.2016 по 31.12.2016 (протягом проходження служби майором ОСОБА_1 на посаді в 2016 році) - у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 допущено ще 13 злочинів, з яких 12 - самовільне залишення частини та 1 вбивство, яке вчинено вже через тиждень після завершення роботи робочої групи військової частини НОМЕР_2 : 30.08.2016 близько 19.40, в районі АТО, на позиції ВОП сержант ОСОБА_6 , після спільного вживання спиртних напоїв, пострілом чергою з штатного автомату АКС-74 вбив свого співслужбовця - солдата ОСОБА_7 .

Однак суд, наведене оцінює критично, оскільки 30.08.2016 позивач не виконував обов`язків у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , адже, як зазначалося вище з 22.07.2016 року до 30.08.2016 року ніс службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 .

Решта пояснень відповідача зводиться до подій 2017 року, які взагалі не охоплено перевіркою і якими не можна обґрунтувати правомірність прийнятого наказу, оскільки останній датовано іще серпнем 2016 року.

Окремо суд зазначає, що обставини наведені відповідачем у письмових поясненнях не наведені у акті, який, як стверджує відповідач, покладено в основу оскаржуваного наказу.

Безпосередньо з акту також вбачається, що ситуація у військовій частині описується у порівнянні з 2014 роком. У висновках про погіршення ситуації не вказується, що таке погіршення відбулось саме за період роботи позивача, адже перевірка охоплювала значно більший період, як вбачається безпосередньо з його змісту (у акті відсутній період за який вивчався стан справ). Висновки у акті загальні, такі, що в цілому характеризують морально-психологічний стан особового складу та стан військової дисципліни особового складу військових частин, зокрема військової частини польова пошта НОМЕР_3 . Фактично, у відповідному розділі наведено обставини, що стосуються не тільки військової частини польова пошта НОМЕР_3 , а й інших частин, до роботи яких позивач відношення немає. У акті в цілому відсутня конкретика щодо зв`язку між станом військової дисципліни та виконанням своїх обов`язків посадових осіб, зокрема позивача.

Визначаючись щодо позовних у цій частині суд також виходить з того, що відповідачем застосовано дисциплінарне стягнення без попередньо проведеного службового розслідування.

Так, відповідач вказує, що проведення службового розслідування за результатами роботи групи військової частини НОМЕР_2 не призначено з огляду на приписи пункту 1.2 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України та пункту 1 абзацу 7 Методичних рекомендацій щодо проведення службових розслідувань. Зокрема, відповідач вказує, що вказаними приписами визначено перелік випадків коли проводиться службове розслідування, - виявлені в акті роботи недоліки до цього переліку не входять.

Разом з тим, як вбачається з пункту 1.2 наведеної Інструкції, службове розслідування проводиться у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини.

Як вбачається з акту роботи групи військової частини НОМЕР_2 , а також і письмових пояснень відповідача, мова йде саме про випадки, коли неналежне виконання посадовими особами відповідних військових частин службових обов`язків не просто загрожувало життю, а призвело до його втрат, а також могло негативно вплинути та вплинуло (як видно з акту) на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини.

Більш того, пунктом 1.2 Інструкції передбачено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Враховуючи досить загальний характер змісту акту, покладеного, як стверджує відповідач, в основу оскаржуваного наказу, незначний термін роботи позивача на займаних посадах, його характеристики, попередні заслуги, причини з яких його було призначено на відповідні посади саме у військових частинах НОМЕР_3 та НОМЕР_1 , стан військової дисципліни у цих частинах до призначення позивача на посаду тощо, а також факти викладені у акті, проведення службового розслідування було обов`язковим.

Отже, приймаючи рішення щодо розглядуваних питань, суд враховує приписи Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», абзацом третім пункту 5 якого (Дисциплінарного статуту) визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Разом з тим, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування ОСОБА_1 коштів в сумі 8798,48 грн, внаслідок незаконності накладеного дисциплінарного стягнення та позбавлення його грошових виплат в порушення закону.

Так, Наказом №343 від 01.09.2016 «Про преміювання військовослужбовців військової частини за їх особистий внесок у загальні результати служби в серпні 2016 року» наказано військовослужбовцям військової частини за старанність, розумну ініціативу, сумлінне виконання службових обов`язків та за особистий внесок у загальні результати служби виплатити премію за серпень 2016 року в максимальних розмірах, визначених наказом Міністра оборони України від 27.01.2017 №44, для відповідної категорії військовослужбовців, крім військовослужбовців зазначених у пунктах 2 та 3 цього наказу.

У пункті 2 зазначено, що премія не встановлюється, зокрема майору ОСОБА_1 . Підставою вказано оскаржуваний наказ.

При цьому, умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджено наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260.

Згідно пункту 1.2 цієї Інструкції грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

З наведеного видно, що премія є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення.

Преміювання військовослужбовців передбачено розділом XXXI Інструкції.

Пунктом 31.1 наведеного розділу, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби.

Цією ж нормою визначено, що командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Преміювання здійснюється згідно з Інструкцією про преміювання військовослужбовців, яка розробляється у військових частинах виходячи зі специфіки та особливостей виконання завдань конкретної військової частини і затверджується вищим командуванням. Конкретні показники позбавлення військовослужбовців премії повністю або частково встановлюються в межах випадків, передбачених пунктом 31.5 цієї Інструкції.

Водночас, згідно з пунктом 31.6 Інструкції, командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю, зокрема у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження військового звання на один ступінь, позбавлення військового звання (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром /начальником/).

З наведених приписів вбачається, що позбавлення премії здійснюється обов`язково. В той же час, за відсутності обставин, які вказують на застосування пункту 31.6 Інструкції, застосовуються інші її приписи, які врегульовують питання преміювання військовослужбовців, зокрема наведений вище пункт 31.1 і преміювання залишається правом, а не обов`язком командира. Відтак відсутність дисциплінарного стягнення не робить преміювання беззаперечним та обов`язковим. Окрім того, як видно з аналізованого наказу про преміювання, командир діє на виконання Тимчасового порядку встановлення розміру щомісячної премії військовослужбовцям Збройних Сил України, доведеного телеграмою від 26.01.2016.

Суд, в даному випадку, наділений повноваженнями та надає оцінку правомірності накладення дисциплінарного стягнення, однак не має підстав прийняти рішення про відшкодування позивачу виплат, які є додатковими і рішення про виплату яких є прерогативою виключно командира.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України гарантовано особам право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України (ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цю частину позовних вимог позивач мотивував тим, що неправомірними діями відповідача, йому нанесено моральні збитки, які полягають в душевних стражданнях, завданих у зв`язку з прийняттям протиправного рішення відповідачем та його протиправною поведінкою, які проявилися через приниження честі та гідності, авторитету його особисто, як офіцера та кваліфікованого спеціаліста, що відбулося в колективі підпорядкованих офіцерів, сержантів та рядових та перед керівництвом, в підпорядкуванні якого знаходиться позивач.

Все це призвело до пониження його ділової репутації, а відповідно й до моральних страждань.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, розмір шкоди визначено без посилання на такі докази та взагалі не підтверджено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і можливими протиправним діянням відповідача.

Згідно частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір за оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, вимога якого в цій частині судом визнана обґрунтованою, а за стягнення заподіяної таким рішенням шкоди судовий збір не справляється, суд вважає, що стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає 551 грн 21 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати пункт 7 наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23 серпня 2016 року №349 про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 , заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по роботі з особовим складом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 , ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) судові витрати по сплату судового збору в сумі 551 грн 21 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак