Справа № 802/136/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 березня 2018 р. Справа № 802/136/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про скасування постанови №002303 від 27.12.2016 р. про застосування адміністративно - господарського штрафу у сумі 1700 грн.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначає, що штраф, який накладено на нього згідно спірної постанови, може застосовуватись лише до суб'єктів господарювання, що здійснюють перевезення автомобільним транспортом, проте, він не здійснював таку діяльність у день проведення перевірки. Окремо вказує на безпідставність та незаконність самої перевірки та на порушення процедури її проведення.

Ухвалами суду від 16.01.2017 р. відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.01.2017 р.

25.01.2017 р. розгляд справи відкладено у зв'язку із першою неявкою відповідача у судове засідання, що відповідало вимогам статті 128 КАС України, в редакції чинній на день розгляду справи.

02.02.2017 р. провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Вінницького районного суду у справі №128/3797/16-п.

30.01.2018 р. поновлено провадження у справі у зв'язку із набранням законної сили рішенням Вінницького районного суду у справі №128/3797/16-п та призначено справу до розгляду на 13.02.2018 р.

13.02.18 р. розгляд справи відкладено на 28.02.2018 р. у зв'язку із неявкою сторін.

Ухвалою від 28.02.2018 р. витребувано додаткові докази у відповідача у зв'язку із чим відкладено розгляд справи на 16.03.2018 р.

16.03.2018 р. представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву (вх.№10362 від 16.03.2018 р.) про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подавши заперечення (вх.№3008 від 02.02.2017р.), в яких просив відмовити в задоволенні позову. Зокрема вказав, що в результаті рейдової перевірки встановлено порушення ОСОБА_1 ст. 39 ЗУ "Про автомобільний транспорт", а саме, здійснення перевезення пасажирів без договору. У зв'язку із вставленим порушенням до позивача застосовано штраф в сумі 1700 грн., про що винесено постанову 27.12.2016 р. Вважає доводи позивача не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини третьої, частини дев'ятої статті 205 та КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, враховуючи заяву представника позивача, належне повідомлення відповідача, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України в порядку письмового провадження. При цьому, відповідно до положень статті 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

31.10.2016 р. на підставі направлення на перевірку №024922 від 31.10.2016 р. та наказу №779 від 28.10.2016 р. інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області на автодорозі а/д М-21 Житомир - Могилів - Подільський, 63 км -238 км проводились рейдові перевірки "вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автотранспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення" щодо транспортних засобів, у тому числі, щодо належного позивачу автомобіля марки Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1.

За наслідком перевірки складено акт від 31.10.2016 р., яким зафіксовано порушення Закону України "Про автомобільний транспорт», а саме, надання послуг по перевезенню пасажирів легковим автомобілем на замовлення без оформлення документів визначених статтею 39 Закону, - без копії договору із замовником послуг.

За наслідком проведеної перевірки та складеного акта 27.12.2016 р. винесено постанову №002303 про застосування адміністративно - господарського штрафу у розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись з рішенням суб'єкта владних повноважень, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, визначаються Законом України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344-14) .

Так, згідно положень статті 39 Закону №2344-14, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Зокрема, документами для регулярних пасажирських перевезень є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Для нерегулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно частини першої статті 60 Закону №2344-14, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, серед іншого, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що адміністративно - господарські штрафи застосовуються за порушення законодавства про автомобільний транспорт, саме до автомобільних перевізників.

При цьому в розумінні частини першої статті 1 Закону №2344-14, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (ч. 1 ст. 29 Закону №2344-14).

Отже, як видно, автомобільним перевізником є суб'єкт господарювання, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах на підставі одержаної ліцензії та відповідним транспортом. При цьому, законодавець розмежовує види перевезень (регулярні та нерегулярні) і вимоги до осіб, що здійснюють такі перевезення в частині наявності документів.

Так, зі змісту акту перевірки видно, що позивача перевіряли як водія транспортного засобу НОМЕР_1. Одночасно вказано, що він є і власником автомобіля. В провину позивачу ставлять відсутність копії договору з замовником послуг.

Проте, відповідачем не зафіксовано та не доведено, що під час проведення перевірки, ОСОБА_1 здійснював діяльність щодо внутрішніх перевезень пасажирів автобусами, як то передбачено його ліцензією №536811, виданою 25.05.2010 р.

Так, згідно пункту 18 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1001 від 2.12.2015 р., у разі провадження господарської діяльності з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами ліцензіат повинен виконувати вимоги пункту 16 цих Ліцензійних умов, а також:

- допускати до перевезення транспортні засоби, які відповідають вимогам пункту 31 цих Ліцензійних умов;

- допускати до роботи водіїв, що відповідають кваліфікаційним вимогам підпункту 2 пункту 11 цих Ліцензійних умов.

В свою чергу, згідно пункту 31 Ліцензійних умов, до внутрішніх перевезень пасажирів допускаються автобуси, які відповідають вимогам пункту 27 цих Ліцензійних умов, а також:

1) клас та категорія яких відповідають сфері використання за видами сполучення та протяжністю маршрутів;

2) у салоні яких та ззовні на автобусах міститься інформація, зміст і форма якої відповідають виду сполучення;

3) які обладнані контрольними приладами (тахографами) реєстрації режимів праці та відпочинку в разі здійснення: нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 кілометрів; перевезень пасажирів у нічний час (з двадцять другої до шостої години), крім тих, що виконують перевезення на маршрутах загального користування в режимі регулярних пасажирських перевезень; перевезень у міжнародному сполученні.

До використання під час провадження господарської діяльності допускаються транспортні засоби, які:

1) зареєстровані відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388

2) є власністю ліцензіата та мають свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу або надані ліцензіату в оренду, кредит, лізинг і мають свідоцтво про реєстрацію та тимчасовий реєстраційний талон, якщо передбачено їх оформлення;

3) пройшли обов'язковий технічний контроль та щодо яких складено протокол перевірки технічного стану транспортного засобу згідно з Порядком проведення обов'язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137 (, і технічний стан яких відповідає вимогам експлуатаційної безпечності;

4) внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як засоби провадження господарської діяльності ліцензіата, що відповідають цим Ліцензійним умовам п. 27 Ліцензійних умов.

Автомобіль Volkswagen, яким керував позивач, не відповідає критеріям, наведеним у Ліцензійних умовах та не може свідчити, що позивач 31.10.2016 р. здійснював ліцензовану господарську діяльність, а саме, внутрішні перевезення пасажирів автобусами, а тому, відсутні підстави вимагати у нього наявність копії договору із замовником послуг.

Суд також зауважує, що інспекторами не зафіксовано, який саме здійснювався вид перевезень (регулярні або нерегулярні), у якому статусі був позивач при здійснені перевезень (автомобільний перевізник або водій автобуса).

Окрім того, як встановлено постановою Вінницького районного суду Вінницької області у справі №128/3797/16-п від 07.02.2017 р., що набрала законної сили, ОСОБА_1, при здійснені перевезень 31.10.2016 р. на 138 км а/д Житомир-Могилів-Подільський, (тобто в день перевірки, що є предметом дослідження у даній справі), порушено статтю 164 КУпАП року, а саме, провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягала ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документу дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Отже можна дійти висновку, що здійснюючи перевезення 31.10.2016 р. ОСОБА_1 не діяв як ліцензований перевізник та не здійснював господарську діяльність визначену ліцензією. Водночас, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ІІ №0000147 від 31.10.2016 р., на який посилається суд у справі №128/3797/16-п, ОСОБА_1 здійснював діяльність саме легковим автомобілем Volkswagen, д.д. НОМЕР_1 без одержання ліцензії на даний вид діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, враховуючи, що рішенням суду встановлено факт перевезення ОСОБА_1 пасажирів саме легковим автомобілем без наявності ліцензії, дані обставини не потребують додаткового встановлення і доказування у цій справі.

За сукупністю наведених обставин, беручи до уваги, що перевіряємий автомобіль є легковим та не є тим транспортним засобом, на якому, відповідно до наданої ОСОБА_1 ліцензії мав би здійснювати господарську діяльність - перевезення пасажирів, суд доходить висновку про відсутність правових підстав застосовувати до позивача санкції саме як до ліцензованого суб'єкта господарювання в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

При вирішені даного спору суд також керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій "прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, оскаржуване рішення прийнято без врахування розтлумачених критеріїв, а тому, підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", відносно позивача відсутні, відтак, постанова №002303 від 27.12.2016 р. підлягає скасуванню як протиправна.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі судові витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 640 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задовольнити повністю.

Скасувати постанову №002303 від 27.12.2016 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер за ДРФО - НОМЕР_2) 640 (шістсот сорок гривень 00 копійок) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер за ДРФО - НОМЕР_2) .

Відповідач:Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця).

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна