Справа № 826/11409/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2018 року № 826/11409/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Григоровича П.О., суддів Каракашьяна С.К., Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціонального банку України
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до Національного банку України (далі також - відповідач або НБУ), в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 22.03.2017.

2. Зобов'язати Національний банк України, зокрема але не виключно в особі Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем включити ОСОБА_1 до Переліку як попередньо кваліфіковану особу і присвоїти цьому запису унікальний номер та розмістити на сторінках офіційного інтернет-представництва Національного банку України інформацію з Переліку щодо ОСОБА_1 наступного характеру: ПІБ-ОСОБА_1; громадянство-Україна, країна проживання-Україна; дату включення особи до переліку - 22.03.2017; перелік способів виведення неплатоспроможного банку з ринку, на які попередньо кваліфіковано особу- продаж неплатоспроможного банку інвестору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням норм Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.09.2011 № 306, на підставі абстрактних та надуманих ознак, чим штучно обмежено права позивача у доступі до професії, а також порушено його права на повагу до приватного життя.

Представник відповідача подав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких наголосив на необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення, оскільки вважає спірне рішення таким, що прийняте ним в межах повноважень, у спосіб та на підставі діючого законодавства. Також наголосив на тому, що повноваження на здійснення функції попередньої кваліфікації осіб, які можуть брати участь у виведенні неплатоспроможних банків з ринку, та складання переліку таких осіб є виключними (дискреційними) повноваженнями Національного банку України, отже жоден інший орган (у тому числі і суд) не вправі перебирати на себе повноваження щодо здійснення функції попередньої кваліфікації.

Керуючись частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, маючи намір пройти попередню кваліфікацію осіб, які можуть брати участь у виведенні неплатоспроможних банків з ринку, позивач 08.02.2017 письмово звернувся до НБУ (управління реєстрації та ліцензування), одночасно подавши пакет документів згідно переліку, визначеного пунктом 9 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок попередньої кваліфікації осіб, які можуть брати участь у виведенні неплатоспроможних банків з ринку, та погодження набуття ними участі в банках, затвердженого постановою Правління НБУ від 24.12.2015 № 942.

Так, до вказаного звернення позивачем було додано наступні документи:

заяву про намір проходження попередньої кваліфікації;

нотаріальну копію довіреності від 31.01.2017 №197 на представництво інтересів ОСОБА_1;

копію паспорта ОСОБА_1 засвідчену нотаріально;

копію документа з реєстраційним номером облікової картки платника податків, засвідчену нотаріально;

копію довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи, засвідчену нотаріально;

копії декларацій за 2015, 2014, 2008, 2006, 2005, 2004 роки засвідчені нотаріально;

копії довідок про доходи за 2015, 2014, 2013, 2012, 2011, 2010, 2009, 2006, 2005, 2003 роки засвідчені нотаріально;

довідку АТ «КБ «СОЮЗ» станом на 07.02.2017;

рух коштів в АТ «КБ «СОЮЗ» за останні 6 місяців;

довідку ДФС від 31.01.2017 № 2960/10/05-19-17 про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів;

довідку ДФС від 06.02.2017 №3435/Д/05-66;

копії договорів купівлі-продажу земельних ділянок та актів на земельні ділянки 2006- 2007 роки, засвідчені нотаріально; звіт про експертно-грошову оцінку земельних ділянок;

рецензії на звіт про оцінку земельних ділянок;

копію договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АДМІН»;

копію договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «КАРТАС ТРАСТ КОМПАНІ»;

копію виписок по особовому рахунку ТОВ «АДМІН» про внесення засновником ОСОБА_1 внесків до статутного фонду;

звіт про оцінку частки у статутному капіталі ТОВ «АДМІН»;

звіт про оцінку частки у статутному капіталі ТОВ «КАРТАС ТРАСТ КОМПАНІ»;

рецензію на звіт про оцінку частки у статутному капіталі ТОВ «АДМІН»;

рецензію на звіт про оцінку частки у статутному капіталі ТОВ «КАРТАС ТРАСТ КОМПАНІ»;

звіт про оцінку майна (будівлі торгового центр) ТОВ «КАРТАС ТРАСТ КОМПАНІ» загальною площею 10 150,3 кв.м., площею забудови 3 009 кв.м., розташована за адресою: м. Київ, вул. Суворова. буд. 4);

звіт про оцінку майна (вбудовано-прибудовані житлові приміщення, приміщення торгівлі, офісні приміщення та приміщення підземного паркінгу ЖК «Лермонтово» ТОВ «АДМІН», розташовані за адресою: м. Запоріжжя, буд. 26А);

звіти про оцінку майна нежитлові приміщення ТОВ «КАРТАС ТРАСТ КОМПАНІ» загальною площею 91,8 кв.м., розташовані 1-му поверсі за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 62, загальною площею 170,4 кв.м. розташовані у підвальному поверху за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд.62, загальною площею 74 кв.м., розташовані на 1-му поверсі за адресою: м. Одеса, вул. ІІантелеймонівська, буд.62;

документи, які підтверджують наявність/відсутність обмежень щодо земельних ділянок;

документи, які підтверджують наявність/відсутність обмежень щодо корпоративних прав; інформацію про джерела походження коштів за підписом ОСОБА_1, посвідченим нотаріально; анкету фізичної особи, засвідчену нотаріально;

додаткові документи, а саме: довідку про відсутність судимості; кредитні звіти з кваліфікованих бюро кредитних історій; копія судових рішень у справі № 826/4275/16 та у справі № 826/7833/16.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, позивачем не було отримано рішення за результатом розгляду поданих документів чи відповіді, у зв'язку з чим позивач 13.03.2017 звернувся до відповідача з листом-запитом про направлення йому прийнятого рішення за наслідками розгляду наданого ним пакету документів для проходження попередньої кваліфікації осіб, які можуть брати участь у виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, позивачем не було отримано рішення, у зв'язку з чим позивач 23.03.2017 повторно звернувся до відповідача з листом-запитом аналогічного змісту попередньому листу (отримано відповідачем 27.03.2017).

Листом від 28.03.2017 № 24-0006/22990 відповідач повідомив позивача про те, що розглянувши поданий 08.02.2017 пакет документів для проходження попередньої кваліфікації, 22.03.2017 Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем (далі також - Комітет) прийняв відмову позивачу у попередній кваліфікації з метою участі у виведенні неплатоспроможних банків з ринку.

Зі змісту доданого до листа від 28.03.2017 № 24-0006/22990 витягу з протоколу засідання Комітету від 22.03.2017 вбачається, що присутні члени Комітету вирішили відмовити позивачу у попередній кваліфікації з метою участі у виведенні неплатоспроможних банків з ринку з огляду на невідповідність ділової репутації заявника вимогам щодо її бездоганності (за-8; утримались-3, проти-0).

Позивач звернувся до відповідача з письмовим зверненням від 30.03.2017 щодо надання йому офіційної відповіді з обґрунтуванням причин та підстав, відповідно до яких, НБУ вважає ділову репутацію позивача такою, що не відповідає вимогам щодо її бездоганності, з посиланням на пункти, статті чинних нормативно-правових актів України (отримана відповідачем 31.03.2017).

Листом від 03.05.2017 № 27-0006/32425 на зазначене звернення позивача від 30.03.2017, відповідач повідомив наступне.

Як вбачається з наданого листа, протягом часу роботи ОСОБА_1 в ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ» НБУ відповідно до статті 18 Закону України «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» неодноразово надсилалась інформація правоохоронним органам (листи від 10.12.2009, 10.02.2011, 19.03.2012, 19.03.2014, 19.11.2015 та 06.12.2016) щодо фінансових операцій клієнтів вказаного банк, в тому числі проведених у період роботи в ньому ОСОБА_1

Так, за результатами надсилання вищевказаної інформації, зокрема:

Державна фіскальна служба України листами від 22.01.2016 № 1109/10/26-15-22-0312 та від 18.04.2016 №9065/10/26-15-23-0327 проінформувала НБУ про те, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000289 від 24.12.2015 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.205, ч.3 ст.209 Кримінального кодексу України (далі також - КК України);

Служба безпеки України листом від 07.02.2017 проінформувала НБУ про те, що прокуратурою м. Києва зареєстровано кримінальне провадження від 09.12.2016 №0001211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191, ч.2 ст.205, ч.3 ст.209 та ч.2 ст.364-1 КК України.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 16 пункту 15 глави 2 розділу І Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.09.2011 № 306, НБУ має право визнати ділову репутацію особи небездоганною за наявності інших, крім визначених пунктами 14, 15 глави 2 розділу І цього Положення ознак, які свідчать про те, що ділова репутація такої особи не є бездоганною з точки зору ділової практики, професійної етики, порядності, професійних та управлінських здібностей.

Відповідно до підпункту 2 пункту 21 розділу І Положення про порядок попередньої кваліфікації осіб, які можуть брати участь у виведенні неплатоспроможних банків з ринку, та погодження набуття ними участі у банках, затвердженого постановою Правління НБУ від 24.12.2015 № 942, НБУ приймає рішення про відмову в попередній кваліфікації особи, зокрема, у випадку, якщо ділова репутація особи та всіх осіб, які є власниками істотної участі в ній (для юридичних осіб), не відповідає вимогам щодо її бездоганності, установленим Положенням.

Керуючись вищенаведеними нормами Положень, а також враховуючи вищезазначену інформацію, Комітет більшістю голосів прийняв рішення про відмову позивачу у попередній кваліфікації з метою участі у виведенні неплатоспроможних банків з ринку.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуваннях усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок попередньої кваліфікації НБУ осіб, які можуть брати участь у виведенні неплатоспроможних банків з ринку (далі - попередньо кваліфіковані особи), погодження набуття такими особами істотної участі в банках і ведення Національним банком переліку таких осіб визначає Положення про порядок попередньої кваліфікації осіб, які можуть брати участь у виведенні неплатоспроможних банків з ринку, та погодження набуття ними участі в банках, затверджене постановою Правління Національного банку України від 24.12.2015 № 942 (далі також - Положення № 942).

Згідно з пунктом 3 Положення № 942, особа, яка має намір брати участь у виведенні неплатоспроможних банків з ринку (фізична особа, юридична особа, учасник об'єднання таких осіб, приймаючий банк) повинна відповідати вимогам, установленим Законом та іншими законодавчими і нормативно-правовими актами для власників істотної участі в банку або для приймаючих банків. Остаточний ключовий учасник у структурі власності банку або кінцевий власник істотної участі в банку, який набуватиме цього статусу через вищезазначену особу, повинен відповідати вимогам нормативно-правового акта Національного банку з питань реєстрації та ліцензування.

Особа має подати до Національного банку визначені цим Положенням документи та бути включеною до Переліку для того, щоб узяти участь у відкритому конкурсі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд).

Відповідно до пункту 7 Положення № 942 для проходження попередньої кваліфікації особа, яка має намір брати участь у виведенні неплатоспроможних банків з ринку (крім приймаючих банків), або учасник об'єднання таких осіб подають до Національного банку: 1) заяву (для учасників об'єднання - спільну заяву) про намір проходження попередньої кваліфікації, у якій зазначаються обрані особою відповідно до частини другої статті 39 Закону про систему гарантування способи виведення неплатоспроможного банку з ринку; 2) документи, визначені в пунктах 8-10 глави 2 розділу II цього Положення щодо самої особи та всіх осіб, які є власниками істотної участі в ній (для юридичних осіб); 3) копію платіжного документа, який підтверджує оплату послуги Національного банку щодо розгляду пакета документів для проходження попередньої кваліфікації, - у разі встановлення такої оплати Національним банком.

Згідно з пунктом 9 Положення № 942, фізична особа подає такі документи: 1) документи, що ідентифікують фізичну особу: ксерокопії сторінок паспорта, які містять фотографію, прізвище, ім'я, по батькові (у разі наявності), дату народження, серію і номер паспорта, дату видачі та найменування органу, що його видав, реєстрацію місця проживання (для фізичних осіб - іноземців - у разі наявності), інформацію про громадянство, засвідчені підписом власника паспорта чи уповноваженої особи або нотаріально. Фізична особа-іноземець, яка не має в паспорті інформації про її місце проживання, подає документ, що може підтвердити адресу постійного місця проживання цієї особи; копії документа з реєстраційним номером облікової картки платника податків або серією та номером паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), засвідченої підписом власника чи уповноваженої особи або нотаріально; 2) документи, що дають можливість зробити висновок про фінансовий і майновий стан фізичної особи: довідки банків, які обслуговують рахунки особи, що містять: виписки з рахунків про рух коштів на них із дати відкриття рахунків, але не більше ніж за три останніх місяці, у яких зазначаються: номер рахунку, дата здійснення операції, номер документа, номер рахунку кореспондента, код банку-кореспондента, код валюти, сума операції, інформація про операцію (призначення платежу), сума оборотів за дебетом і кредитом. Допускаються й інші додаткові реквізити операцій залежно від можливостей програмного продукту; інформацію про залишки на рахунках станом на дату, що передує відповідній даті; запевнення банку про те, що банк здійснив перевірку джерел походження коштів на рахунках в обсязі, передбаченому законодавством, яке застосовується до діяльності цього банку; копію декларації про майновий стан і доходи (далі - податкова декларація) з відміткою контролюючого органу України про її отримання (для податкових резидентів України); інформацію контролюючого органу України, надану щодо податкових резидентів України, про: суми доходів і сплачених податків за період, за який подано податкову декларацію або податкові декларації; наявність або відсутність в особи заборгованості зі сплати податків, зборів та інших платежів станом на відповідну дату; копію податкової декларації (декларації про доходи) з відміткою контролюючого органу іноземної країни про отримання (для нерезидентів України); інформацію уповноваженого органу іноземної країни, надану щодо нерезидентів, про: суми доходів і сплачених податків за період, за який подано податкову декларацію або податкові декларації; належне виконання обов'язків як платника податків станом на відповідну дату. Якщо законодавством країни, податковим резидентом якої є фізична особа - нерезидент, не передбачена можливість особи отримати від уповноваженого органу іноземної країни інформацію про суми отриманих доходів або суми сплачених податків, або стан виконання обов'язків як платника податків, то подається письмове запевнення особи про неможливість подання такої інформації; інформацію за підписом особи, що засвідчується нотаріально, про джерела походження власних коштів особи; інші документи, що підтверджують джерела походження власних коштів (доходів, майна) фізичної особи.

Фізична особа подає податкові декларації за ту кількість років, яка є необхідною для підтвердження достатності власних коштів. Якщо фізична особа відповідно до податкового законодавства не подавала податкової декларації за будь-який з років, що передують останньому звітному року перед відповідною датою, то для підтвердження достатності власних коштів подається інформація контролюючого органу про доходи, отримані у відповідному році, і сплачені з цих доходів податки. Зазначена інформація може міститися у витязі (відомостях) з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів та утриманих податків або у довідці контролюючого органу за формою, установленою контролюючим органом; 3) анкету фізичної особи (додаток 3), що дає можливість зробити висновок про ділову репутацію фізичної особи.

Відповідно до пунктів 17-19 Положення № 942, Національний банк розглядає пакет документів особи для проходження попередньої кваліфікації (далі - пакет документів) протягом 30 календарних днів із дня отримання повного пакета документів та приймає рішення про попередню кваліфікацію або відмову в попередній кваліфікації особи.

Структурний підрозділ Національного банку з реєстраційних питань та ліцензування після отримання пакета документів особи надає електронною поштою Національного банку запит Фонду про наявність або відсутність у Фонду щодо цієї особи негативної інформації про ділову репутацію, фінансовий стан особи, конфлікти особи з Фондом тощо.

Фонд повідомляє Національний банк протягом 10 календарних днів з дня отримання запиту про наявність або відсутність у Фонду щодо цієї особи негативної інформації. У разі наявності такої інформації Фонд зазначає її в своєму повідомленні.

Згідно з пунктом 21 Положення № 942, Національний банк приймає рішення про відмову в попередній кваліфікації особи, зокрема в таких випадках: 1) подано неповний пакет документів, документи містять недостовірну інформацію або не відповідають вимогам законів України чи нормативно-правових актів Національного банку; 2) ділова репутація особи та всіх осіб, які є власниками істотної участі в ній (для юридичних осіб), не відповідає вимогам щодо її бездоганності, установленим нормативно-правовим актом Національного банку з питань реєстрації та ліцензування; 3) фінансовий стан особи та всіх осіб, які є власниками істотної участі в ній (для юридичних осіб), не відповідає вимогам, установленим нормативно-правовим актом Національного банку з питань реєстрації та ліцензування; 4) структура власності юридичної особи не відповідає вимогам щодо її прозорості, установленим нормативно-правовим актом Національного банку з питань подання відомостей про структуру власності; 5) особа не відповідає вимогам цього положення; 6) отримання від Фонду негативної інформації про особу.

Рішення про включення особи до Переліку або відмову у включенні особи до Переліку приймає Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем (пункт 22 Положення № 942).

Національний банк надсилає або надає під розпис особі або її уповноваженій особі копію рішення про включення особи до Переліку або відмову у включенні особи до Переліку та повідомляє про своє рішення Фонд (пункт 23 Положення № 942).

Перелік створюється та ведеться Національним банком (пункт 24 Положення № 942).

Ведення Переліку передбачає: збирання та облік інформації про попередньо кваліфікованих осіб, осіб, які мають намір пройти кваліфікацію, та осіб, які не пройшли кваліфікацію; уключення відомостей до Переліку та їх виключення; надання інформації з Переліку на вимогу включених до нього осіб або Фонду та оприлюднення інформації відповідно до цього Положення (пункт 25 Положення № 942).

Відповідно до пункту 15 Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затверджене постановою Правління НБУ від 08.09.2011 № 306, ознакою відсутності бездоганної ділової репутації фізичної особи є: 1) наявність судимості, яка не погашена та не знята в установленому законодавством порядку, за вчинення злочинів, передбачених розділами VI, VII, XVII Особливої частини Кримінального кодексу України; 2) наявність фактів невиконання особою протягом останніх п'яти років узятих на себе зобов'язань щодо забезпечення внесення коштів для капіталізації банку; 3) порушення (невиконання або неналежне виконання) зобов'язання фінансового характеру, сума якого перевищує 50 тисяч гривень (або еквівалент цієї суми в іноземній валюті), а строк порушення перевищує 30 календарних днів, щодо будь-якого банку або іншої юридичної чи фізичної особи протягом останніх трьох років; 4) неналежне виконання обов'язків як платника податків і зборів; 5) те, що особа: (i) була власником істотної участі в банку станом на будь-яку дату, або (ii) обіймала не менше шести місяців посади в органах управління та/або контролю банку або посаду головного бухгалтера банку, або посаду керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку чи виконувала обов'язки зазначених осіб, або (iii) незалежно від обіймання посад і володіння участю в банку станом на будь-яку дату мала право надавати обов'язкові вказівки або можливість іншим чином визначати чи істотно впливати на дії банку, - протягом одного року, що передує прийняттю рішення Національним банком про: а) відкликання в банку банківської ліцензії згідно з пунктом 1 або пунктом 3 частини другої статті 77 Закону (застосовується протягом 10 років із дня прийняття такого рішення Національним банком); б) віднесення банку до категорії неплатоспроможних у зв'язку з одноразовим грубим або систематичним порушенням банком законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або віднесення банку до категорії неплатоспроможних з інших підстав, якщо в рішенні Національного банку також установлено здійснення банком ризикової діяльності, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку (застосовується протягом 10 років із дня прийняття такого рішення Національним банком); в) віднесення банку до категорії неплатоспроможних з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 76 Закону, якщо рішення про віднесення банку до категорії проблемних, яке йому передувало, було прийняте у зв'язку зі здійсненням банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку (застосовується протягом 10 років із дня прийняття такого рішення Національним банком); г) віднесення банку до категорії неплатоспроможних з інших підстав, передбачених статтею 76 Закону (застосовується протягом трьох років із дня прийняття такого рішення Національним банком); 6) невжиття особою, яка є власником істотної участі в банку, своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку згідно з вимогою частини четвертої статті 58 Закону (застосовується протягом п'яти років із дня прийняття рішення Національним банком про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, у якому зазначається про порушення особою вимог частини четвертої статті 58 Закону); 7) застосування іноземними державами, міждержавними об'єднаннями, міжнародними організаціями або Україною санкцій до особи (застосовується протягом дії санкцій і трьох років після скасування санкцій); 8) уключення особи до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції (застосовується протягом перебування в переліку та протягом трьох років після виключення особи з переліку); 9) звільнення на вимогу Національного банку чи іншого державного органу (протягом останніх п'яти років); 10) звільнення за статтями 40 (пункти 2 - 4, 7, 8), 41 (крім пункту 5 частини першої цієї статті) Кодексу законів про працю України (протягом останніх п'яти років); 11) позбавлення прав обіймати певні посади або займатися певною діяльністю згідно з вироком суду, що триває; 12) те, що особу піддано адміністративному стягненню за порушення вимог банківського законодавства, законодавства з питань фінансового моніторингу (застосовується протягом одного року з дня настання такої події); 13) те, що особа була призначена після 01 червня 2015 року на посаду голови правління або головного бухгалтера банку (або посаду виконуючого обов'язки голови правління чи головного бухгалтера банку) та обіймала відповідну посаду протягом більше ніж чотирьох місяців (для громадян України) або шести місяців (для іноземців) із моменту призначення без отримання письмової згоди Національного банку на зайняття відповідної посади [застосовується з першого дня п'ятого (для громадян України) або сьомого (для іноземців) місяця після призначення особи на посаду та протягом трьох років із дати звільнення особи з відповідної посади]; 14) те, що особа була призначена після 01 червня 2015 року на посаду члена правління, ради банку (або посаду виконуючого обов'язки члена правління, ради банку) та обіймала цю посаду протягом більше ніж чотирьох місяців (для громадян України) або шести місяців (для іноземців) із моменту призначення без визначення відповідності її професійної придатності та ділової репутації [застосовується з першого дня п'ятого (для громадян України) або сьомого (для іноземців) місяця після призначення особи на посаду та протягом трьох років із дати звільнення особи з посади]; 15) те, що стосовно відповідального за проведення фінансового моніторингу працівника банку Національним банком за результатами розгляду питання щодо його ділової репутації та професійної придатності прийнято рішення про невідповідність такого керівника банку вимогам законодавства України в порядку, передбаченому главою 6 розділу VII цього Положення (застосовується протягом п'яти років із дня прийняття такого рішення Національним банком); 16) надання фізичною особою недостовірної інформації Національному банку (застосовується протягом трьох років із дня надання такої інформації).

Згідно з абзацом четвертим підпункту 16 пункту 15 глави 2 розділу І Положення № 306, Національний банк має право визнати ділову репутацію особи небездоганною за наявності інших, крім визначених пунктом 15 глави 2 розділу I цього Положення ознак, які свідчать про те, що ділова репутація такої особи не є бездоганною з точки зору ділової практики, професійної етики, порядності, професійних та управлінських здібностей (рішення приймає Комітет з питань нагляду, а щодо голів правління банків та керівників філій іноземних банків - Правління Національного банку).

Судом встановлено, що позивачем 08.02.2017 подавалися відповідачу у повному обсязі документи, визначені Положенням № 942 для проходження попередньої кваліфікації.

Разом з тим, судом встановлено, що спірне рішення про відмову в попередній кваліфікації особи відносно позивача відповідачем прийнято лише 22.03.2017, тобто з порушенням встановленого пунктом 17 Положення № 942 строку для його прийняття та фактично, лише після неодноразових звернень позивача до відповідача з даного питання.

За результатом системного аналізу наведених норм пункту 21 Положення № 942 та пункту 15 Положення № 306 поряд з наявними у справі матеріалами (доказами), суд не вбачає підстав для відмови позивачу в попередній кваліфікації на момент прийняття спірного рішення, оскільки такі підстави у відповідача були відсутні.

Поряд з вищенаведеним, суд не залишає поза увагою той факт, що, як вбачається з доповідної записки директора Департаменту ліцензування ОСОБА_4 від 09.03.2017 № В/24-0005/21829, адресованої Комітету, про результати розгляду пакета документів, поданого позивачем для проходження попередньої кваліфікації та включення до переліку попередньо кваліфікованих осіб, Юридичний департамент не володіє інформацією стосовно наявності фактів, що можуть свідчити про небездоганність ділової репутації ОСОБА_1

Також, у зазначеній доповідній записці вказано наступне.

Департамент фінансового моніторингу не надав інформацію про стан кримінальних проваджень № 0000289 і №0001211, їх суть та яким чином кримінальні справи щодо клієнтів банку пов'язані саме з ОСОБА_1

Департамент інспекційних перевірок банків повідомив, що за результатами опрацювання інформації, яка міститься у модулі «Заходи впливу до керівників» АІС «Досьє банків», встановлено, що заходи впливу, у тому числі адміністративні стягнення, до ОСОБА_1 не застосовувались.

Департамент ліцензування звернув увагу на те, що оскільки рішення про скасування постанов від 15.03.2016 № 162/БТ та від 28.04.2016 № 299/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СОЮЗ» набрали законної сили, на дату цієї доповідної записки ознаки відсутності бездоганної ділової репутації фізичної особи, передбачені пунктом 15 глави 2 розділу І Положення № 306, у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії у ПАТ «КБ «СОЮЗ» наразі не можуть бути застосовані щодо ОСОБА_1

Департамент ліцензування звернув увагу на те, що 30.04.2015 НБУ погодив ОСОБА_1 на посаду голови наглядової ради ПАТ «КБ «СОЮЗ», а також Департамент ліцензування дійшов висновку про те, що розмір власних коштів ОСОБА_1 достатній для проходження попередньої кваліфікації, а його фінансовий (майновий) стан відповідає вимогам, установленим НБУ.

Разом з тим, суд критично сприймає зазначені відповідачем у листі від 03.05.2017 № 27-0006/32425 підстави (обставини) для прийняття спірного рішення, посилаючись на положення абзацу четвертого підпункту 16 пункту 15 глави 2 розділу І Положення № 306, оскільки ним не доведено суду належними та допустимими доказами, що порушені слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві та прокуратурою м. Києва кримінальні провадження № 0000289 і №0001211 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.205, ч.3 ст.209 та ч.2 ст.364-1 КК України, порушені відносно позивача та/або в результаті його роботи в ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ», у тому числі виходячи зі закріпленого статтею 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості. В той же час, будь-яких інших підстав для прийняття спірного рішення відповідачем зазначено не було, що свідчить про їх відсутність.

При цьому, суд враховує, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 по справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.09.2006 по справі «Грабчук проти України» зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи порушує твердження посадової принцип презумпції невинуватості, має бути з'ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 (далі також - Конвенція), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, яка за приписами статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Зі сталою практикою Європейського суду з прав людини (далі також - Суду), приватне життя охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру (пункт 25 рішення Суду від 07.08.1996 у справі «C. проти Бельгії» (Reports 1996)).

Стаття 8 Конвенції захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом (пункт 61 рішення Суду у справі № 2346/02 «Pretty проти Сполученого Королівства», ECHR 2002 III).

Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру, адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (пункт 29 рішення Суду у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16.12.1992, серія A № 251).

Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (пункт 47 рішення Суду у справі «Sidabras and Dћiautas проти Латвії» (справи №№ 55480/00 та 59330/00, ECHR 2004 VIII) і пункти 22-25 рішення Суду від 28.05.2009 у справі № 26713/05 «Bigaeva проти Греції»).

Крім того, встановлено, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (пункти 43-48 рішення Суду від 19.10.2010 у справі № 20999/04 «Цzpэnar поти Туреччини»).

Зрештою, у статті 8 Конвенції йдеться про захист честі та репутації як частину права на повагу до приватного життя (пункт 35 рішення Суду від 15.11.2007 у справі № 12556/03 «Pfeifer проти Австрії» та пункти 63-64 рішення Суду від 09.04.2009 у справі № 28070/06 «A. проти Норвегії», пункт 65 рішення Суду у справі «Олександр Волков проти України».

Отже, обмеження професійного та ділового характеру, встановлені позивачу відповідачем, здійсненні з порушенням вищезазначених статей Конвенції.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача не відповідає критеріям, закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Окрім того, відповідно до пункту 101 статті 7 Закону України «Про Національний банк України» на НБУ зокрема, покладено функцію по здійсненню попередньої кваліфікації осіб, які можуть брати участь у виведенні неплатоспроможних банків з ринку, та складанню переліку таких осіб.

Разом з тим, саме з метою визначення механізму (порядку) виконання зазначеної норми Закону України «Про Національний банк України», а також відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» НБУ було прийняте Положення № 942.

Таким чином, виконання зазначених функцій є обов'язком відповідача, покладеним на нього чинним законодавством України, і не є тотожнім з наданими йому правами, виключно при застосуванні яких він наділений можливістю користуватись своїми дискреційними повноваженнями, які визначаються нормами Закону «Про Національний банк України» та Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Виходячи з вищевикладеного відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд, зокрема, відмовляти особі у попередній кваліфікації осіб, які можуть брати участь у виведені неплатоспроможних банків з ринку та погодження набуття ними участі у Банках у разі, якщо особа та поданий нею пакет документів відповідають вимогам, встановленим Положенням № 942, що мало місце в даних спірних правовідносинах.

Відповідно статті 8 Конституції України, статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (скарга № 10465/83)), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг цих повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування, рішення органу має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій) суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень (у т.ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Крім того, статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Суду від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постановах № 21-1465а15 від 16.09.2015 та № 826/11379/14 від 31.05.2016, в яких зазначено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 22.03.2017.

3. Зобов'язати Національний банк України, зокрема але не виключно в особі Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем включити ОСОБА_1 до Переліку як попередньо кваліфіковану особу і присвоїти цьому запису унікальний номер та розмістити на сторінках офіційного інтернет-представництва Національного банку України інформацію з Переліку щодо ОСОБА_1 наступного характеру: ПІБ-ОСОБА_1; громадянство-Україна, країна проживання-Україна; дату включення особи до переліку - 22.03.2017; перелік способів виведення неплатоспроможного банку з ринку, на які попередньо кваліфіковано особу- продаж неплатоспроможного банку інвестору.

4. Стягнути судові витрати в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 000 копійок) на користь ОСОБА_1 шляхом їх безспірного списання з рахунків Національного банку України за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді С.К. Каракашьян

І.В. Смолій