Справа № 825/732/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/732/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
за участі секретаря - Гайдука С.В.,
представника відповідача - Остапенка В.В.,
представника третьої особи - Кучерової Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, - Чернігівський обласний військовий комісаріат про визнання бездіяльності неправомірною, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) 05.02.2018 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі МО України) та просить:
- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його заяви та доданих до неї документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності;
- визнати неправомірними дії відповідача щодо повернення його заяви та доданих до неї документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності;
- зобов`язати відповідача розглянути по суті його заяву та додані до неї документи про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності та за результатами її розгляду прийняти одне з рішень, яке передбачене ч. 2 п. 12 Порядку № 975.
Свої вимоги мотивує тим, що на строкову військову службу він призивався наказом МО СРСР, з військової служби звільнявся наказом МО СРСР та після звільнення був направлений на військовий облік до Корюківського районного військового комісаріату, тому саме відповідач, після встановлення йому інвалідності ІІІ групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, повинен приймати рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги. Однак, МО України, в порушення встановленого порядку, повернуло заяву без розгляду, чим порушило його права та законні інтереси.
Ухвалою суду від 19.02.2018 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву.
Позивач в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.
У встановлений ухвалою суду термін відповідач надіслав відзив на позов, в якому просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його вимог та зазначив, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок не лише МО України, а й інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи. Зазначив, що позивач проходив військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, тому виплату вказаної вище допомоги має проводити Адміністрація прикордонної служби України, оскільки громадяни України, які проходили військову службу в прикордонних військах колишнього СРСР, мають рівні права на соціальний захист із особами, які проходили службу в Державній прикордонній службі України. Таким чином, вважає, що Департамент фінансів Міністерства оборони України під час розгляду документів ОСОБА_1 , не порушив його права на отримання одноразової грошової допомоги.
Також, позивачем не додано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Крім того, у зв`язку з тим, що інвалідність ОСОБА_1 встановлена більше ніж через три місяці після звільнення із служби, вважає, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги.
Представник відповідача в судовому засіданні пояснення, викладені у відзиві на позов, підтримав, просив відмовити позивачу в задоволенні його вимог.
28.02.2018 від третьої особи, - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) надійшов відзив у справі, в якому він просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, та зазначив, що права на одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 не має, бо інвалідність йому встановлена понад трьохмісячний термін після звільнення з військової служби. Також, ним не надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Крім того, підтримав позицію МО України, що оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, то виплату вказаної вище допомоги має проводити Адміністрація прикордонної служби України.
Зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтвердили, що він проходів військову службу в Збройних Силах України або був військовослужбовцем іншого утвореного відповідно до законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Отже, на його думку, на позивача не розповсюджується положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Представник третьої особи в судовому засіданні вказані вище пояснення підтримав та просив відмовити позивачу в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені, з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах колишнього Радянського Союзу в період з 1979 року по 1982 рік у військовій частині, що входила до складу Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРС, та був звільнений з цієї частини в запас, про що зазначено у військовому квитку позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 11-13).
Під час виконання обов`язків військової служби по наданню інтернаціональної допомоги в республіці Афганістан в 1981 році ОСОБА_1 отримав осколкові порання голови, рук та ніг, ЗЧМТ (контузію).
В січні 2016 року ОСОБА_1 пройшов судово-медичну експертизу у Київському міському клінічному бюро судово-медичних експертиз та згідно із висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 19 січня 2016 року № 100/ж, рубці, які залишились після отримання позивачем осколкового поранення, є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, що могли бути спричинені під час проходження строкової служби в 1981 році (а.с. 16).
Відповідно до протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 05 лютого 2016 року № 447, поранення, травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 17).
Також, відповідно до довідки, складеної Чернігівською обласною медико-експертною комісією № 1 до акта огляду від 04.10.2016, отримані позивачем поранення, травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 18).
В жовтні 2016 року, приймаючи до уваги поганий стан здоров`я, позивач пройшов обстеження медико-соціальною експертною комісією. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ № 045076 від 04 жовтня 2017 року йому вперше встановлена ІІІ група інвалідності. Причина інвалідності: поранення, травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. В жовтні 2017 року ОСОБА_1 повторно пройшов обстеження медико-соціальною експертною комісією та відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ № 032875 від 24 жовтня 2017 року йому повторно було встановлено ІІІ групу інвалідності. Причина інвалідності: поранення, травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 18).
Враховуючи встановлені факти, 07.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю (а.с. 19).
Відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, ІНФОРМАЦІЯ_2 до Департаменту фінансів МО України листом від 08.12.2017 за № 5/4418с було направлено документи позивача щодо можливості призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги (а.с. 20).
Листом від 15.01.2018 за № 248/3/6/122 Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив, що надіслані документи підтверджують проходження позивачем військової служби та звільнення з Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, тому, відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2014 № 51, саме вказаний орган повинен здійснювати виплату одноразової грошової допомоги . У зв`язку із наведеним, надані позивачем до розгляду документи були йому повернуті (а.с. 21).
Вважаючи такі дії МО України протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2232-ХІІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІІ).
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок).
Згідно із п. 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Як вбачається з матеріалів справи до заяви позивачем були подані: копія довідки МСЕК Серії АВБ № 045076 від 04.10.2016; копії сторінок паспорта; копія ідентифікаційного номера; копія сторінок військового квитка; копія витягу з протоколу засідання ЦВПК від 05.02.2016 № 447, копія висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 19.01.2016 № 100/ж.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів) (п. 12 Порядку).
Пунктом 13 вказаного Порядку встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до п. 15 Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Тобто, отримавши заяву ОСОБА_1 відповідач зобов`язаний був прийняти відповідне рішення і це рішення може бути предметом оскарження в суді.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України викладеними в постановах від 18.11.2014 у справі № 21-446а14 та від 21.04.2015 у справі № 21-135а15.
Однак, як вбачається з матеріалів справи МО України в особі Департаменту фінансів, враховуючи обсяг компетенції останнього, в порушення вимог Порядку, вищевказане рішення прийнято не було.
В свою чергу, пунктом 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Вказана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 по справі № К/800/40725/15.
З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що входила до складу Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР та звільнений з військової частини НОМЕР_2 в запас.
В свою чергу Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року КДБ при Раді Міністрів СРСР).
Відповідно до ст. 4 Закону СРСР «Про всезагальний військовий обов`язок» від 12.10.1967, Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.
Після розпаду СРСР прикордонні загони і частини Середньоазіатського прикордонного округу на території Узбекистану і Туркменії відійшли під їх юрисдикцію, відповідно в березні і серпні 1992 року.
Указом Президента Російської Федерації від 08.11.1992, був розформований Середньоазіатський прикордонний округ. Прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу знаходилися на території Республіки Таджикистан, через Громадянську війну тривалий період перебували під юрисдикцією Росії.
У листопаді 2004 року всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу передані до складу Збройних сил Республіки Таджикистан.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мала.
Поряд із цим, згідно з п. 1 Указу Президії Верховної ради України від 30.08.1991 № 1464-XII всі дислоковані на території республіки (УСРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально - технічною базою переведені у відання України.
Приписами п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» встановлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Суд зазначає, що призов позивача на строкову військову службу та звільнення з цієї служби відбувалися на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і відповідно до законодавства ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 11-13).
За наведених обставин, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, в силу положень ст. 16 Закону № 2011-ХІІ і постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975, саме на вказаного суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що з боку відповідача наявна протиправність дій та бездіяльність, які полягають у нерозгляді поданих позивачем для призначення та виплати одноразової грошової допомоги документів та поверненні їх ОСОБА_1 , а тому його позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.
В свою чергу, суд вважає безпідставними доводи представників відповідача та третьої особи щодо того, що: інвалідність позивачу встановлена понад трьохмісячний термін після звільнення з військової служби та ним не надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) з огляду на те, що як вбачається зі змісту листа Департаменту фінансів МО України від 15.01.2018 № 122 вказані вище аргументи не зазначені як підстава для відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги
В силу вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Крім того, в даному випадку на підтвердження обставин поранення позивачем подано висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 19.01.2016 № 100/ж, в якому встановлено, що рубці в лобно-скроневій ділянці справа, у вилицево-скроневій ділянці справа, на спинці носа у нижній третині справа, в підочній ділянці справа, на тилі проксимального міжфалангового суглобу у 4-го пальця лівої кисті, основної фаланги 2-го пальця її, середньої третини другої п`ясної кістки в надключичній ділянці зліва по зовнішній третині, на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у середній третині є наслідком загоєння ран, які могли утворитися в результаті вогнепальних (осколкових) поранень, що могли бути спричинені під час проходження строкової служби в 1981 році (а.с. 16).
Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, передбачено, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. (п. 21.3 Положення).
Пунктом 21.5 вказаного Положення передбачено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:
- «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії (п. б).
- «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення (п. в).
Причинний зв`язок поранення та інвалідності позивача підтверджується також витягом з протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 05.02.2016 № 447 (а.с. 17) в якому зазначено: «Поранення, травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії».
У цьому протоколі не встановлено, що поранення пов`язане із вчиненням правопорушення є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Суд наголошує, що Положенням № 402 чітко передбачено, що категорія громадян, до якої належить позивач, при встановленні причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) надавати довідку про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) не повинна.
Крім того, суд зазначає, що довідка, яку вимагає від позивача відповідач, наведена у додатку № 5 до Положення № 402 яка визначає, що поранення отримано не в стані алкогольного сп`яніння тощо, видається з 14.08.2008, тобто з часу видання Міністерством оборони України Наказу № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».
З огляду на викладене, суд вважає протиправними посилання відповідача та третьої особи на те, що позивачем не було подано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Щодо того, що інвалідність позивачу встановлена понад трьохмісячний термін після звільнення з військової служби, тому, на думку МО України та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 18.11.2014 (справа № 21-446а14) та від 21.04.2015 (справа № 21-135а15), право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 мають бути задоволені в повному обсязі.
Керуючись статтями 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України (, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168) щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) та доданих до неї документів про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України (, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168) щодо повернення заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) та доданих до неї документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язати Міністерство оборони України (, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168) розглянути по суті заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) та додані до неї документи про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та за результатами її розгляду прийняти одне з рішень, передбачених частиною другою пункту 12 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, віськовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повний текст рішення виготовлено 22 березня 2018 року.

Суддя С.В. Бородавкіна