Справа № 754/6742/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2018 року

Київ

справа №754/6742/16-а

адміністративне провадження №К/9901/35172/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 754/6742/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Шурка О.І., суддів: Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Деснянський районний суд м. Києва з позовом до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за віком з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2013, 2014, 2015 роки з з 14 квітня 2016 року (з урахуванням уточнень до позовних вимог).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року постанову Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги задоволено; зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2013, 2014, 2015 роки з 01 травня 2016 року.

17 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, а саме стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 8 700 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявив вимогу про скасування рішення суду апеляційної інстанції та ухвалення нової постанови про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 8 700 грн.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на порушення судом норм процесуального права.

Відповідач відзиву на касаційну скаргу до суду не надав.

Суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін, оскільки відсутні підстави для його скасування.

Відмовляючи у постановленні додаткового судового рішення щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на дату прийняття постанови по даній справі позивачем не заявлялись вимоги про стягнення з відповідача зазначених судових витрат та в судовому засіданні не досліджувались відповідні документи, що підтверджували б витрати щодо надання юридичних послуг, а були долучені до заяви, яка подана після винесення постанови.

Такий висновок є правильним, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:

- щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

- суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

- судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до первісного адміністративного позову ОСОБА_1 позивачем не висувались вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, докази, які б підтверджували ці витрати не надавались.

Лише 17 січня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив ухвалити додаткове судове рішення про стягнення з відповідача на його користь витрати на оплату правової допомоги, наданої юридичною компанією.

Отже, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви

ОСОБА_1 про постановлення додаткового судового рішення.

Апеляційний суд ухвалив судове рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі № 754/6742/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Судді Верховного Суду