Справа № 825/1091/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/1091/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1М.) 20.02.2018 звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України (далі Чернігівське ОУПФ) та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити переведення її на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України ''Про державну службу'';

- зобов'язати відповідача перевести її з пенсії за віком відповідно до Закону України ''Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування'' на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України ''Про державну службу'' на підставі заяви від 05.12.2017 та виплатити заборгованість, що виникне під час перерахунку, відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 04.11.2017 № 1147-1 та № 1146-1.

Позов мотивовано тим, що стаж її державної служби, з врахуванням займаної посади начальника відділу економіки, фінансів та бухгалтерського обліку управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, складає 25 років 5 місяців 7 днів. Враховуючи наведене, вважає, що відповідно до положень статті 37 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIIІ «Про державну службу», постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, вона має право на пенсію державного службовця.

Ухвалою судді від 22.02.2018 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), та надано відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на надання відзиву на позов.

У встановлений ухвалою суду строк представником відповідача надано відзив на позов, в якому він просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та зазначив, що на день набрання чинності Закону України від 10.12.2015 № 889-VIIІ «Про державну службу», тобто станом на 01.05.2016, позивач не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 вказаного Закону та актами Кабінету Міністрів України, тому їй потрібно мати 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Зазначив, що загальний трудовий стаж позивача складає 35 років 8 місяців 29 днів, в тому числі стаж державної служби 12 років 7 місяців 10 днів. Робота на посаді начальника відділу економіки, фінансів та бухгалтерського обліку управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради не зараховується в стаж, який дає право на пенсію державного службовця, оскільки по вказаній посаді встановлюється ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Тобто, для переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком немає законних підстав, оскільки станом на 01.05.2016 вона не займала посаду державної служби та не має необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 вказаного вище Закону.

Також, просить не стягувати з Чернігівського ОУПФ понесені ОСОБА_1 судові витрати, оскільки за бюджетною програмою в Управлінні відсутні асигнування, які можуть бути спрямовані на сплату судового збору.

Крім того, просить розгляд справи здійснювати за загальними правилами судочинства. Однак, у звязку з розглядом даної справи за особливостями статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає вказане клопотання відповідача безпідставним та таким, в задоволенні якого має бути відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 має бути відмовлено, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.07.2013 перебуває на обліку в Чернігівському ОУПФ як особа, якій призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

05.12.2017 позивач звернулась до Чернігівського ОУПФ із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Листом від 28.12.2017 № 33839/06 відповідач відмовив ОСОБА_1 у здійсненні вказаних дій мотивуючи тим, що для її переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» немає законних підстав, оскільки станом на 01.05.2016 позивач не займала посаду державної служби та не має необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 вказаного вище Закону.

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_2 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинста України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закон №2493-ІІІ), Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі Закон № 3723-XII) та Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», в редакціях, чинних станом на день виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до статті 2 Закону №2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно зі статтею 21 Закону №2493-ІІІ пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до частини п'ятої Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до де яких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення» (який набрав чинності 01 квітня 2015 року) у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» ОСОБА_1 звернулась після встановленого вищевказаним Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення» терміну, який надавався для прийняття закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, а саме: 05.12.2017. Такого закону прийнято не було.

Також, суд зазначає, що позивач звернулась до Чернігівського ОУПФ з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу», коли набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», яким врегульовано право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Зокрема, статтею 37 Закону №3723-XII визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 цих Положень для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, положеннями пункту 10 та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» визначено право на призначення пенсій відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» виключно осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

В свою чергу, пунктом 11 частини третьої статті 3 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» визначено, що дія цього Закону не поширюється на депутатів місцевих рад та посадових осіб органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на момент призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» була посадовою особою місцевого самоврядування та їй було присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача від 24.07.1979 серії БТ-І № 3802425 (а.с. 12-16), а тому дія Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» на позивача не поширюється.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її заяви щодо переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від «Про державну службу», а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна