Справа № 826/2333/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

19 березня 2018 року № 826/2333/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності II групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачам строк для надання відзиву та витребувано від відповідача відповідні матеріали.

В обґрунтування позовних вимог вказано про те, що відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

13.03.2018 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому зазначено, що днем встановлення інвалідності, у розумінні пп. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 3 Порядку №975, вважається день проходження громадянином первинного огляду МСЕК, а дата підвищення групи інвалідності не може вважатись днем встановлення інвалідності, що і мало місце у межах спірних правовідносин при повторному огляді позивача та встановлення йому вищої групи інвалідності, а саме: з ІІІ на ІІ.

Разом з тим, за результатами розгляду заявленого у відзиві клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Київський міський військовий комісаріат, суд дійшов до висновку про його необґрунтованість, оскільки наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено того, що прийняте у даній справі рішення може вплинути на права та обов`язки саме Київського міського військового комісаріату, з урахуванням того, що позивач перебуває на обліку у Полтавському обласному військовому комісаріаті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2018 за результатами розгляду поданої представником відповідача заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження останню залишено без задоволення.

З огляду на вказане, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вказує про можливість розгляду даної адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наявною у матеріалах справи копією довідки Полтавського об`єднаного міського військового комісаріату від 16.11.2009 №5/135 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі діючої армії у період бойових дій у період з 10.05.1987 по 05.02.1988 на території Афганістану.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії витягу з акту огляду у МСЕК до довідки сер. МСЕ №0018185 серії 7-66 ТЕ від 06.10.2009, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, з огляду на травму та її наслідки, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Надалі, згідно з наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0482793 від 05.10.2015, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 05.10.2015, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 06.06.2017, в якій просив оформити та подати документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 05.10.2015.

ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 21.06.2017 №10/1192 повідомив позивача про те, що повернув документи без реалізації, вказавши про відсутність в останнього права на одержання запитуваної допомоги та про неподання необхідних для цього документів.

Разом з тим, постановою Київського районного суду м. Полтави від 14.08.2017 у справі №552/4247/17 (провадження №2-а/552/179/17), яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по поверненню без реалізації документів згідно заяви ОСОБА_1 щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, а також зобов`язано Полтавський обласний військовий комісаріат подати до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та документи ОСОБА_1 згідно його заяви від 06 червня 2017 року про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок травми та її наслідків, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

На виконання вказаних судових рішень Полтавським обласним військовим комісаріатом повідомлено позивача листом від 21.12.2017 №10/2579 про те, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол від 15.12.2017 №131, п. 13), останньому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки під час первинного огляду органами МСЕК (06.10.2009) ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, а 05.10.2015 під час повторного огляду органами МСЕК інвалідом ІІ групи на цій же підставі. Таким чином, ОСОБА_1 інвалідність встановлена понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби, а зміна групи інвалідності позивача відбулась понад дворічний термін, що згідно з ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, не дає підстави для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як було зазначено вище, позивачу, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0482793 від 05.10.2015, встановлено ІІ групу інвалідності з 05.10.2015, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Разом з тим, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка була чинною на день встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві.

При цьому, ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка була чинною на день встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Слід зазначити, що ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абз. 2 наступного змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється» лише Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII, тобто вже після виникнення спірних правовідносин, а тому у межах даної справи застосуванню не підлягає.

При цьому, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (тут і надалі Порядок №975 у редакції, яка діяла станом на день встановлення позивачу інвалідності).

Згідно з пп. 1 п. 6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

При цьому, у силу п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Виходячи з буквального тлумачення положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд дійшов до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця пов`язується не з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 у справі №21-446а14 (ЄДРСР №42010789), від 21.04.2015 у справі №21-135а15 (ЄДРСР №44131165) та постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №806/694/16 (№К/9901/12392/18) (ЄДРСР №72506049).
Відтак, твердження відповідача в частині відсутності у позивача права на одноразову грошову допомогу у спірних правовідносинах, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про протиправність дій Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності II групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Як наслідок, слід зазначити, що відповідно до п.п. 12, 13 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу (п. 14 Порядку № 975).

Згідно з пп. 27 п. 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, Міністерство оборони України є головним розпорядником бюджетних коштів.

З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що відповідач лише приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому останній не наділений повноваженнями щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №816/978/16 (№К/9901/11637/18) (ЄДРСР № 72449557).
З урахуванням викладеного, виходячи з положень п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якими суд у разі задоволення позову може прийняти рішення із застосуванням іншого способу захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з метою забезпечення ефективного захисту останніх, суд дійшов до висновку про необхідність зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 05.10.2015, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 77, 245, 246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності II групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 05.10.2015, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок