Справа № 461/4889/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/386/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» на постанову Галицького районного суду м. Львова (головуючий суддя Радченко В.Є.), ухвалену у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 18 год. 15 хв. 13 грудня 2017 року у справі №461/4889/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» до ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради про зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

17.07.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» (далі Товариство) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради (далі ОСОБА_2), просило зобовязати відповідача оформити продовження дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами №4-06-01-015, оформленого на рекламну конструкцію за адресою: м.Львів, вул.Грінченка (пар.ст.) вул.Мазепи, на строк до 21.05.2022.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 13 грудня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що до затвердження схеми комплексного розміщення зовнішньої реклами робоча група відповідно до норм Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові, затверджених Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.05.2010 №569, визначає термін продовження дії дозволу. Суд першої інстанції вказав, що заява ТзОВ «Комтех Аутдор» була належно розглянута, рішення про відмову не може бути надане, оскільки таке надається тоді коли є відмова у продовженні строку дії дозволу, а не в разі продовження строку дії, проте не на той термін з яким звернувся позивач у заяві. Також на підставі аналізу редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 19.01.2016 суд першої інстанції дійшов висновку, що Типові правила побудовані таким чином, що вони взагалі не регламентують дозвільні процедури у сфері зовнішньої реклами, натомість містять відсилаючі норми до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Галицького районного суду м.Львова від 13.12.2017 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 у справі №461/3019/17, предметом якої були решта 70 дозволів, вказаних у заяві позивача від 27.03.2017, та якою суд апеляційної інстанції з посиланням на діючу редакцію Типових правил встановив факт задоволення поданої позивачем заяви про продовження строку дії дозволів на 5 років за принципом мовчазної згоди, та зобовязав відповідача оформити таке продовження документально згідно із заявленою до нього вимогою. Вказує, що судом першої інстанції протиправно не застосовано п.29 Типових правил, на підставі якого позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження строків дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами та принцип мовчазної згоди. Також зазначає, що відповідач не прийняв мотивованого рішення про відмову в продовженні строку дії дозволу з 31.12.2017 по 21.05.2022. Скаржник також вказує, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки Інформаційній картці адміністративної послуги «Продовження дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами». Також звертає увагу суду, що попереднє продовження дозволу мало місце на 5 років, а саме з 21.05.2012 по 31.05.2017. Крім того, скаржник просить при задоволені апеляційної скарги здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у суді першої інстанції, у тому числі і щодо витрат на правову допомогу в сумі 5760 грн.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу в якому викладено заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Зазначено, що до затвердження схеми комплексного розміщення зовнішньої реклами робоча група визначає термін продовження дії дозволу. Також вказує, що рішення про відмову не може бути надане, оскільки строк дії продовжено. Крім того, зауважує, що суд не вправі підміняти колегіальний орган, який приймає рішення шляхом голосування та зобовязати його прийняти нове рішення.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 27.03.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» звернулося через «Центр надання адміністративних послуг» Адміністративного-господарського управління Львівської міської ради до ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради із заявою про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами у м Львові, виданих ТзОВ «Комтех Аутдор», на 5 (п'ять) років, зокрема, за адресою: м.Львів, вул. Грінченка (пар. ст.) - вул. Мазепи (а.с.7-8).

ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради від 31.03.2017 №2301-1002 Товариство повідомлено, що відповідно до п.29 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами» від 29.12.2003 №2067: «Строк дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається робочому органу розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній форму не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволу». Термін дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, поданих ТОВ «Комтех Аутдор» для продовження, закінчується 31.12.2017 (а.с.9).

Вважаючи, що рішення про відмову у продовженні спірного дозволу на строк з 01.01.2018 до 21.05.2022 у межах встановленої для цього процедури прийнято не було, а тому є підстави для застосування до спірних правовідносин принципу мовчазної згоди та спонукання відповідача формалізувати цей юридичний факт шляхом проставлення на дозволі відповідної відмітки, а тому Товариство звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Підпунктом 13 пункту «а» частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що надання дозволу на розміщення реклами належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад як власне (самоврядне) повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 №270/96-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлений цим Законом, є вичерпним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Типові правила).

Відповідно до п.3 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Пунктом 23 Типових правил встановлено, що дозвіл надається строком на п'ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві.

Згідно з п.6 Типових правил до повноважень робочого органу належать, зокрема, розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на продовження строку дії дозволу.

Можливість продовження дії вже виданих дозволів на розміщення зовнішньої реклами була передбачена п.29 Типових правил в редакції від 14.06.2012, на який покликався відповідач у листі від 31.03.2017 та де зазначалось, що строк дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається робочому органу розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній формі не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволу. Продовження строку дії дозволу фіксується в журналі реєстрації з внесенням відповідних змін у дозвіл.

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року №1173 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо відповідності основним вимогам до дозвільної системи у сфері господарської діяльності» у Типових правилах розміщення зовнішньої реклами пункт 29 виключено, а у додатку 3: розділ «Погоджувальна частина» виключено такі слова: «Строк дії дозволу з _____ до ________

Продовжено з _______ до ________

Продовжено з _______ до ________

Продовжено з _______ до ________».

Однак, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 у справі №826/2002/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016, визнано незаконним з моменту прийняття та скасовано пункт 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року №1173, зобов'язано Кабінет Міністрів України невідкладно опублікувати резолютивну частину судового рішення про визнання незаконним з моменту прийняття та скасування пункту 8 змін.

Таким чином, норма щодо виключення з Типових правил пункту 29, яким врегульовано процедуру продовження дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, визнана судом незаконною з моменту внесення відповідних змін до Типових правил.

Відповідно до ч.5 ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 №2806-IV підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є: подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №569 від 21.05.2010 затверджено Правила розміщення зовнішньої реклами у м.Львові відповідно до підпункту 4.3.3 яких у продовженні дії дозволу може бути відмовлено, якщо у заявника: 1) існує заборгованість з оплати за тимчасове користування місцями, які перебувають у комунальній власності, для розміщення рекламних засобів за існуючим договором понад два місяці, за умови, якщо заборгованість не оскаржується розповсюджувачем зовнішньої реклами в судовому порядку; 2) існує заборгованість зі сплати штрафів за несвоєчасну оплату за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів за існуючим договором понад два місяці, за умови, якщо штрафні санкції не оскаржуються розповсюджувачем зовнішньої реклами у судовому порядку; 3) існує заборгованість зі сплати штрафів за самовільне встановлення рекламних засобів; 4) зафіксована та не ліквідована до закінчення дозволу невідповідність рекламного засобу дозвільно-проектній документації; 5) зафіксовані самовільно встановлені рекламні засоби.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, у листі-відповіді ОСОБА_2 від 31.03.2017 відповідач не покликався на існування жодної із обставин, передбачених вказаними нормами, як і не надав доказів наявності таких обставин під час судового розгляду справи.

Відповідно до підпункту 4.4.1 Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові термін дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається через управління «Дозвільний офіс» робочому органу (копія оператору) розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній формі з примірником дозволу не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії дозволу при відсутності письмових заперечень з боку власника місця розташування спеціальної конструкції та інших органів, що здійснювали погодження цього дозволу або органу, у погодженні якого виникла необхідність.

Згідно з підпунктом 4.4.4 вказаних Правил робочий орган протягом десяти робочих днів з дати одержання заяви розповсюджувача розглядає заяву, акт обстеження місця та приймає рішення про продовження терміну дії дозволу або, за наявності підстав, викладених у цих Правилах, про відмову у його продовженні.

Аналогічні положення відображено в Інформаційній картці адміністративної послуги, яку надає ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради «Порядок продовження дозволу на розміщення зовнішньої реклами» в якій зазначено: «Результат надання адміністративної послуги: продовження дозволу на розміщення зовнішньої реклами; відмова у продовженні дозволу доводиться до відома рекламорозповсюджувача у письмовій формі з посиланням на чинне законодавство, з мотивацією відмови та розясненням відповідно до встановленого порядку».

Таким чином, за результатами розгляду заяви розповсюджувача реклами робочий орган, яким у спірному випадку є ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради, уповноважений прийняти лише одне з таких рішень: про продовження терміну дії дозволу або про відмову у його продовженні за наявності підстав, передбачених чинним законодавством, з мотивацією такої відмови.

Однак, як зазначено вище, ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради в порядку та у спосіб, що передбачені зазначеними нормативно-правовими актами, не приймав жодного рішення про відмову Товариству у продовженні дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами №4-06-01-015 за період з 01.01.2018 до 21.05.2022.

Надаючи оцінку покликанням представника відповідача на правомірність продовження дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами №4-06-01-015 на термін менший, ніж вказано у заяві Товариства від 27.03.2017, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Нормами Закону України «Про рекламу» та Типових правил питання щодо строку, на який може бути продовжено дозвіл, не врегульоване. З системного аналізу положень вказаних нормативно-правових актів вбачається, що фактичний строк для надання дозволу визначається розповсюджувачем зовнішньої реклами у заяві, скерованій на адресу робочого органу, та не повинен перевищувати встановлений законодавством максимальний п'ятирічний строк, який і береться за основу при прийнятті виконавчим органом відповідного рішення.

Відповідно до пп.4.4.5. Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові дозвіл продовжується терміном на пять років, за винятком випадків, передбачених у підпункті 5.1.2 цих Правил.

Підпунктом 5.1.2 Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові встановлено, що розміщення рекламних засобів здійснюється за схемами комплексного розміщення рекламних засобів, які затверджує виконавчий комітет міської ради.

Дозволи на рекламні засоби продовжуються в міру закінчення термінів дії до дати затвердження схеми на дану ділянку, але не довше двох років з дати прийняття цих Правил. Після затвердження схеми всі дозволи підлягають перегляду на відповідність вимогам схеми та класифікатора (додаток 5 до цих Правил). Приведення існуючих рекламних засобів до вимог схеми здійснюється протягом 12 місяців від дати затвердження схеми на конкретну ділянку.

З системного аналізу вказаних положень Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові вбачається, що на затвердження схем комплексного розміщення рекламних засобів визначено строк не довше двох років з дати прийняття цих Правил (не довше травня 21.05.2012), протягом якого дозволи на рекламні засоби могли продовжуватись в міру закінчення термінів дії до дати затвердження схеми на певну ділянку, а після спливу вказаного строку дозвіл у відповідності до підпункту 4.4.5 продовжується на пять років.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що перевірка дотримання вимог щодо типів, розміру та формату рекламних засобів, в тому числі за відсутності схем комплексного розміщення рекламних засобів, здійснюється під час процедури погодження розміщення рекламних засобів у м.Львові, у відповідності до затверджених класифікатора

рекламних засобів, встановлення яких дозволяється в м.Львові (Додаток 5 до Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові) та рекламно-містобудівного зонування м.Львова (Додаток 6 до Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Дозволу №4-06-01-015 на розміщення зовнішньої реклами, виданого 01.01.2006, дозвіл видано на одноярусний односторонній щит просто неба на газоні, розмір 6,0х3,0м., адреса місця розташування вул.Грінченка (пар.ст.) вул.Мазепи, дозвіл погоджено власником місця розташування спеціальної конструкції, управлінням архітектури і містобудування, Львівводоканалом та УДАІ УМВСУ у Львівській області, строк дії дозволу з 01.01.2006 до 01.01.2011.

В подальшому строк дії вказаного дозволу продовжувався з 01.01.2011 до 31.12.2011, з 31.12.2011 до 21.05.2012, з 21.05.2012 до 21.05.2017.

Враховуючи законодавчо встановлену вимогу щодо обґрунтованості рішення субєкта владних повноважень, за відсутності зауважень щодо розміщення спірного рекламного засобу, а також законодавчо передбачених підстав для відмови у продовженні дії дозволу, відповідачем не наведено жодних доводів та обґрунтувань стосовно причин відмови у продовженні дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами строком на п'ять років.

Крім того, відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» та ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу, зокрема, однією з таких вимог є вимога про якість закону.

Так, вирішуючи справу «Гроппера радіо АГ» та інші проти Швейцарії» (заява №10890/84) Європейський суд з прав людини у п.68 свого рішення від 28 березня 1990 року зазначив, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охоплювати, а також кількості та статусу тих, до кого він застосовується».

У справі «Круслен проти Франції» рішення від 24 квітня 1990 року Європейський Суд зазначив, що «словосполучення «згідно із законом» … передбачає певну якість такого закону, вимагаючи, щоб він був доступний для особи і вона могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права».

Відповідно до параграфів 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Корецький та інші проти України» вислів «передбачений законом» у другому пункті статті 11 Конвенції не тільки вимагає, щоб дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, але також містила вимогу щодо якості закону. Закон має бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю для того, щоб вона могла, якщо це необхідно, за допомогою кваліфікованих радників передбачити в розумних межах, виходячи з обставин справи, ті наслідки, які може спричинити означена дія. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи приписи Закону України «Про рекламу», Типових правил, Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради не довів суду доцільності продовження дії дозволу до 31.12.2017 з покликанням на фактичні обставини та докази того, що саме такий строк забезпечить дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів громади і цілями, на досягнення яких спрямоване таке рішення.

Відтак, відповідач протиправно, без наявності до того законодавчо визначених підстав, продовжив термін дії Дозволу №4-06-01-015 лише до 31.12.2017, що суперечить положенням чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок продовження дії дозволів на розміщення такої реклами.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, суд може зобов'язати субєкта владних повноважень прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 14.06.2007 у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» наголосив, що в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання.

Відповідно до положень ч.4 ст.245 КАС України суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, наявна в субєкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття субєктом владних повноважень відповідного рішення.

Оскільки у спірних правовідносинах праву позивача в отриманні дозволу на розміщення зовнішньої реклами строком на п'ять років кореспондує обов'язок відповідача надати такий дозвіл, з врахуванням обставин справи, чинного законодавства та правових висновків Європейського Суду з прав людини, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що для належного захисту порушеного права Товариства слід зобов'язати відповідачів оформити продовження дозволу на розміщення зовнішньої реклами у м. Львові на вказаний у заяві пятирічний строк.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції вирішуючи даний публічно-правовий спір порушив норми матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5760 грн., то з врахуванням положень ст.94 КАС України, мотивованості таких витрат з покликанням на Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції (13.12.2017), вказану вимогу слід задовольнити частково та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» 1898,67 грн. (тисяча вісімсот девяносто вісім гривень шістдесят сім копійок) витрат на правову допомогу, враховуючи участь представника позивача в судових засіданнях суду першої інстанції протягом 2 год. 58 хв.

Також, у відповідності до положень ст.139 КАС України, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» 1600 грн. (тисячу шістсот гривень) судового збору сплаченого за подання позовної заяви відповідно до платіжного доручення №ПП-00245 від 10.07.2017 та 2400 грн. (дві тисячі чотириста гривень) судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги згідно з платіжним дорученням №ПП-00471 від 26.12.2017.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 317, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року у справі №461/4889/17 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради оформити продовження дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами №4-06-01-015 на строк до 21.05.2022, оформленого на рекламну конструкцію за адресою вул.Грінченка (пар.ст.) вул.Мазепи.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 економічного розвитку Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» 1600 грн. (тисячу шістсот гривень) судового збору сплаченого за подання позовної заяви відповідно до платіжного доручення №ПП-00245 від 10.07.2017 та 2400 грн. (дві тисячі чотириста гривень) судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги згідно з платіжним дорученням №ПП-00471 від 26.12.2017 та 1898,67 грн. (тисячу вісімсот девяносто вісім гривень шістдесят сім копійок) витрат на правову допомогу.

В решті вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_1
Повне судове рішення складено 21.03.2018