Справа № 560/1411/17
Суддя: Оборонова І.В.
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №560/1411/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у порядку загального позовного провадження в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_3 Підприємства "Дубровицьке гуртово-роздрібне підприємство" до Дубровицької міської ради Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення Дубровицької міської ради від 12 грудня 2016 року № 284,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 Підприємства "Дубровицьке гуртово-роздрібне підприємство" звернувся до суду та просить поновити строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати рішення Дубровицької міської ради від 12 грудня 2016 року №284 «Про внесення змін до рішення міської ради від 17.02.2016 року №88» «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою в межах м. Дубровиця».

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12 грудня 2016 року Дубровицькою міською радою Рівненської області було прийнято Рішення №284 «Про внесення змін до рішення №88 від 17.02.2016 року», яким внесено зміни до п.2 рішення Дубровицької міської ради від 17.02.2016 року №88 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою в межах м. Дубровиця» та викладено його в наступній редакції: визнати державний акт серії II - РВ №001064 від 28.12.2001 року, зареєстрований у книзі реєстрації №102, таким, що втратив чинність в частині земельної ділянки №1».

На підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 15.09.2017р. у КП Дубровицьке ГРП була проведена позапланова виїзна документальна перевірка з питання дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати земельного податку за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. За результатами перевірки було складено акт перевірки від 27 вересня 2017 року та винесено податкове повідомлення - (рішення) від 06 жовтня 2017 р., яким було збільшено суму грошового зобов'язання з земельного податку на суму 891620,59 грн. та 222905,15 грн. за штрафними санкціями. В акті перевірки було зазначено про рішення Дубровицької міської ради №284 «Про внесення змін до рішення №88 від 17.02.2016 року», яке безпосередньо впливає на права та обов'язки позивача стосовно земельної ділянки, на яку був виданий акт на право постійного користування.

Позивач вказує, що Рішення №284 «Про внесення змін до рішення №88 від 17.02.2016 року» приймалось з порушеннями Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ОСОБА_4.

21 грудня 2015 року, КП «Дубровицьке ГРП» подало до Дубровицької міської ради нотаріально засвідчену заяву про відмову від права користування земельною ділянкою площею 4,5561 га, що розташована за адресою: м. Дубровиця вул. Гагаріна, 15, та земельною ділянкою площею 1,41 га, що розташована за адресою: м. Дубровиця вул. Залізнична, 11. Вказані земельні ділянки були надані КП «Дубровицьке ГРП» у постійне користування на підставі Державного акту серії II - РВ №001064 від 28.12.2001 року, зареєстрований у книзі реєстрації №102. На що 17 лютого 2016 року Дубровицька міська рада прийняла рішення №88 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками» та визнала Державний акт серії II - РВ №001064 від 28.12.2001 року таким, що втратив чинність.

Однак, 12 грудня 2016 року Відповідачем безпідставно, без відповідної згоди позивача та не повідомляючи його, прийнято рішення №284 «Про внесення змін до рішення №88 від 17.02.2016 року» яким визнано «Державний акт серії II - РВ №001064 від 28.12.2001 року таким, що втратив чинність в частині земельної ділянки №1. Відтак, на земельну ділянку площею 4,5561 га, що розташована за адресою: м. Дубровиця вул. Гагаріна, 15, припинилось право постійного користування, а на земельну ділянкою площею 1,41 га, що розташована за адресою: м. Дубровиця вул.Залізнична,1, право постійного користування залишилось.

Позивач здійснив всі передбачені законодавством необхідні дії для припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача, було подано нотаріальну заяву про відмову та на задоволення заяви було прийнято відповідне рішення ОСОБА_4 про визнання Державного акту серії II - РВ №001064 від 28.12.2001 року таким, що втратив чинність.

Відтак, після прийняття та оприлюднення даного рішення, Державний акт серії II - РВ №001064 від 28.12.2001 року втратив чинність. Таким чином, Позивач, на виконання вказаного рішення фактично припинив нараховувати та сплачувати земельний податок.

Крім того, рішення Відповідача №284 від 12.12.2016 року (ні його проект), яке безпосередньо впливає на права та обов'язки Позивача, КП «Дубровицькому ГРП» не надсилалось і позивачу нічого не було відомо про дане рішення до моменту податкової перевірки.

Також вказує, що рішення №284 від 12.12.2016 року є ненормативним правовим актом, а ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Тому рішення відповідача №284 від 12.12.2016 року, КП «Дубровицьке ГРП» було фактично виконане, оскільки застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію.

Такі дії відповідача при прийнятті даного рішення позивач ввважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та ОСОБА_4, порушують права КП «Дубровицьке ГРП» та можуть призвести до значних збитків внаслідок збільшення податкового навантаження з оплати земельного податку.

З 15.12.2017 року внесено зміни до КАС України. Пунктом 10 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції з 15.12.2017 року передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Враховуючи, що призначення справи до судового розгляду здійснено за правилами КАС України в редакції, яка була чинною до 14.12.2017 року, судовий розгляд справи по суті слід проводити за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позовича позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнал, покликаючись на заперечення проти позову, де вказано, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, міській раді стало відомо, що земельній ділянці за адресою вулиця Залізнична, будинок 1, в м.Дубровиця присвоєно кадастровий номер :01:015:0175 та 05 серпня 2016 року за даною земельною ділянкою зареєстровано право власності за кооперативним підприємством «Дубровицьке гуртово-роздрібне підприємство» Рівненської обласної спілки споживчих товариств», площа якої становить 1,4134 га. Документом, який був підставою для виникнення права власності та відповідно документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку було рішення Дубровицької міської ради від 24.11.1999р. № 252 та Державний акт на землю від 28.12.2001р. І-РВ 001064. Зазначене свідчить про те, що виконуючи рішення міської ради від 17.02.2016р. № 88 кооперативне підприємство «Дубровицьке гуртово-роздрібне підприємство» Рівненської обласної спілки споживчих товариств» виконало його тільки в частині припинення права користування земельної ділянки з кадастровим номером :01:015:0165, загальною площею 4,5561 га. Тому, після отриманням таких даних, з метою приведення рішення до норм чинного законодавства, міською радою було прийнято рішення про внесення змін до рішення міської ради від 17.02.2016р. № 88, в якому зазначено, що державний акт №001064 визнано недійсний тільки в частині земельної ділянки № 1, площа ділянки № 1, складає 4,5561 га.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до с. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 11, 12 Земельного кодексу України повноваження районних у містах рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Судом встановлено, що 21 грудня 2015 року, директор КП «Дубровицьке ГРП» подала до Дубровицької міської ради нотаріально засвідчену заяву про відмову від права користування земельною ділянкою площею 4,5561 га, що розташована за адресою: м. Дубровиця вул. Гагаріна, 15, кадастровий номе якої: :01:015:0165, реєстраційний номер в ДРРП 18, цільове призначення якої: для розміщення та експлуатації основних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, у зв'язку з відчуженням об'єктів нерухомого майна, розташованих на цій земельній ділянці. Право користування (інше речове право) зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 10942268 від 21.10.2015 року на підставі Державного акту на право постіійного користування землею І-РВ №001064, виданого 28.12.2001 року Дубровицькою міською радою народних депутатів. Крім того, землекористувач Кооперативне підприємство «Дубровицьке гуртово-роздрібне підприємство» Рівненської обласної спілки споживчих товариств, відмовилось від права користування земельною ділянкою площею 1,41 га, розташованою за адресою: Рівненська область, м.Дубровиця, вул. Залізнична, 1, користування якою здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею РВ №001064 виданого 28.12.2001 року Дубровицькою міською радою народних депутатів (а.с.9).

Відповідно до п.а ст.141 Земельного Кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.142 Земельного Кодексу України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.

Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Таким чином, позивачем було здійснено всі передбачені законодавством необхідні дії припинення права постійного користування земельною ділянкою.

17 лютого 2016 року Дубровицькою міською радою прийнято рішення №88 про припинення КП «Дубровицьке гуртово-роздрібне підприємство» Рівненської обласної спілки споживчих товариств» право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер :01:015:0165 загальною площею 4,5561 га (згідно державного акту на право постійного користування II- РВ №001064 від 28.12.2001р.) та зараховано її до земель запасу житлової та громадської забудови на території Дубровицької міської ради. Визнано державний акт серії II- РВ №001064 від 28.12.2001р., зареєстрований в книзі реєстрації під №102 таким, що втратив чинність (а.с.10).

Рішенням Дубровицької міської ради №284 від 12 грудня 2016 року, внесено зміни до п. 2 рішення Дубровицької міської ради від 17 лютого 2016 року № 88 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою в межах м. Дубровиця» та викладено в такій редакції: «Визнати державний акт серії II - РВ №001064 від 28.12.2001 р., зареєстрований в книзі реєстрації під №102, таким, що втратив чинність в частині земельної ділянки №1» (а.с.11).

Актом "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки "ОСОБА_3 підприємства "Дубровицьке гуртово-роздрібне підприємство" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати земельного податку за 01.01.2016р. по 31.12.2016р. №964/17-00-14-03/30132709 від 27.09.2017 року, складеного Державною фіскальною службою України Головного управління ДФС у Рівненській області встановлено порушення: - ст.274.2, п.286.4 ст. 286, п.287.1 ст. 287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VI із змінами та доповненнями, КП «Дубровицьке гуртово-роздрібне підприємство» занижено плату за землю за 2016р. на суму 891620,59 грн. (а.с.64-71).

Із вказаного вбачається, що однією з підстав для нарахування вказаної суми було рішення Дубровицької міської ради №284 від 12 грудня 2016 року «Про внесення змін до рішення №88 від 17.02.2016 року» (а.с.64-71).

Для перевірки наведених у акті фактів, позивачем листом за №137 від 20 жовтня 2017 року було надіслано відповідачу запит про надання публічної інформації, стосовно прийняття вищезазначеного рішення та отримання завіреної копії рішення, де зокрема вказано, що про прийняття рішення йому нічого не було відомо (а.с.12), на що 03 листопада 2017 року позивачем листом за №15 від 20 жовтня 2017 року, отримано відповідь, а також копію оскаржуваного рішення (а.с.13).

Відповідно до п.30.6 регламенту Дубровицької міської ради, рішення ради надсилається відповідним підприємствам, організаціям і установам, посадовим особам і доводяться до відома громадян не пізніш, як у десятиденний строк після їх прийняття.

Як вбачається зі штампу вхідної кореспонденції Дубровицького районного суду Рівненської області з адміністративним позовом щодо оскарження вищезазначеного рішення позивач звернувся 08 листопада 2017 року.

Частиною 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Всупереч вищенаведеному пункту регламенту Дубровицької міської ради, представником відповідача не надано доказів того, що рішення Дубровицької міської ради №284 від 12 грудня 2016 року «Про внесення змін до рішення №88 від 17.02.2016 року» було надіслано позивачу чи ним було отримано, а відтак суд приходить до висновку, що про порушення своїх прав позивач дізнався 27.09.2017 року, коли в результаті перевірки податковим органом було складено акт, в якому було зазначено про рішення Дубровицької міської ради №284 «Про внесення змін до рішення №88 від 17.02.2016 року», яке позивачем було отримане лише 03 листопада 2017 року, а тому суд вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк з поважних причин, а тому вважає за необхідне його поновити.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Системний аналіз наведених положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Разом з цим, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Форми, найменування і порядок прийняття актів державними чи іншими органами залежать від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 39.3. ОСОБА_4 Дубровицької міської ради, ОСОБА_4 не може вносити зміни та/або доповнення до своїх рішень ненормативного характеру, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх змін чи припинення. Таким чином, за загальним правилом рішення ОСОБА_4 ненормативного характеру не можуть бути змінені та/або доповнені ОСОБА_4 після їх виконання.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев'ятою ст. 59 Закону Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою ст.59 Закону Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Положенню частини десятої згаданої вище статті надано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, в якому з-поміж іншого зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Рішення Дубровицької міської ради від 17 грудня 2016 року № 88 є актом індивідуально-правового (ненормативного) характеру і на його підставі виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, на підставі якого в позивача виникли суб'єктивні права та обов'язки, які він і реалізовує, а тому з наведеного вище слідує, що орган місцевого самоврядування, який прийняв таке рішення, не може в односторонньому порядку його скасовувати.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 17 березня 2015 року (справа № 21-38а15), а також в постановах від 18 листопада 2014 року (справа № 21-438а14) та 4 червня 2013 року (справа № 21-64а13).

Беручи до уваги те, що відповідачем прийнято оскаржуване рішення поза межами своїх повноважень і з порушенням вимог закону, таке не відповідає критеріям, встановленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи представника відповідача, що рішення було скасовано, оскільки позивачем на підставі Державного акту на землю від 28.12.2001р. І-РВ 001064 було зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою вул.Залізнична, 1, в м.Дубровиця Рівненської області та присвоєно кадастровий номер :01:015:0175, площа якої становить 1,4134 га, що свідчить про те, що позивач виконав рішення міської ради від 17.02.2016 р. № 88 тільки в частині припинення права користування земельної ділянки з кадастровим номером :01:015:0165, загальною площею 4,5561 га не заслуговують на увагу та є безпідставними, оскільки вони не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Інших доказів, які б свідчили про правомірність прийнятих ним рішень, представником відповідача, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 72 КАС України не надано. Слід також зазначити, що неправомірність одного рішення органу місцевого самоврядування не може бути усунено (виправлено) шляхом прийняття іншого неправомірного рішення.

При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Як зазначив Європейський суд у пункті 53 свого рішення «Суханов та Ільченко проти України», яке набуло статусу остаточного 26 вересня 2014 року, «Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст .8, 9, 44, 47, 77, 90, 210-211, 241-246, 250 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити.

Поновити ОСОБА_3 Підприємству "Дубровицьке гуртово-роздрібне підприємство" пропущені процесуальні строки для звернення до суду.

Визнати незаконним та скасувати рішення Дубровицької міської ради від 12 грудня 2016 року №284 «Про внесення змін до рішення міської ради від 17.02.2016 року №88» «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою в межах м. Дубровиця».

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Житомирський апеляційний адміністративний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготолено 26 березня 2018 року.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_6