Справа № 826/7889/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2018 року № 826/7889/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стенфорд» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 31.05.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Стенфорд» (далі - позивач) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 31 травня 2017 року винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що фіскальним органом за відсутності будь-яких підстав припинено дію договору про визнання електронної звітності та безпідставно позбавлене можливості реєструвати податкові та акцизні накладні в єдиному державному реєстрі, що в свою чергу позбавило сумлінного платника податків вести облік податкових зобов'язань, своєчасно подавати звітність, що порушує законні права та інтереси позивача та призвело до негативних наслідків як для самого позивача, так і для його контрагентів.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити повністю, на підставі того, що ТОВ «Стенфорд» за юридичною адресою не знаходилось, дана обставина стала підставою для призупинення договору в односторонньому порядку, що має своїм наслідком неприйняття звітності та іншої податкової документації в електронному вигляді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року суддею Вєкуа Н.Г. відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 31 липня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд ухвалив перейти до письмового розгляду справи з урахуванням вимог частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби проведено камеральну перевірку даних ТОВ «Стенфорд» щодо порушення порядку реєстрації акцизних накладних та розрахунків коригування до таких акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних, за результатами якої складено Акт № 1005/28-10-42-05/39987829 від 13.05.2017 та встановлено порушення ТОВ «Стенфорд» п. 231.6 ст. 231 Податкового кодексу України, а саме реєстрація акцизних накладних з порушенням законодавчо встановлених термінів.

31 травня 2017 року винесено податкове повідомлення-рішення № форми «ПС» про сплату штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 28 713,03 грн., яке надіслано позивачу листом № 29740/10/28-10-42-05-10 від 31.05.2017 та отримано ним 07 червня 2017 року.

Раніше, позивач уклав договір з ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.10.2015 № 191020151 про визнання електронних документів, відповідно до якого позивач подає документи в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС, предметом якого є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Позивача проінформовано, що відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 26.12.2016 № 1036 «Про затвердження реєстру великих платників податків на 2017 рік» затверджено Реєстр ВПП на 2017 рік. ТОВ «Стенфорд» за критеріями ст. 14 Податкового кодексу України відповідає визначенню великого платника податків та ввійшло до Реєстру ВПП на 2017 рік, а отже з 01.01.2017 року переведено на податкове супроводження до Офісу великих платників Державної фіскальної служби.

16 березня 2017 року позивачем відправлено на реєстрацію податкову накладну № 111 від 16.03.2017, однак 27.03.2017 позивач отримав квитанцію № 1 з автоматизованої системи «Єдине вікно подання електронної звітності», в якій зазначено про неприйняття податкової накладною з підстави «Порушення вимог Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, а саме: - . Можливо, припинено дію Договору про визнання електронної звітності».

З урахуванням припинення дії договору про визнання електронної звітності та не надання жодних пояснень, позивач неодноразово зверталось з листами до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання електронної звітності 27.03.2017 та вимогою прийняти всю електронну звітність, яка була подана до органів фіскальної служби в період з 27.03.2017 по 07.04.2017.

Однак, станом на момент звернення до суду з адміністративним позовом відповіді не надано.

Проте, 06 квітня 2017 року позивач через сервіс для дистанційного укладання договорів щодо подання звітності засобами E-mail через WEB-інтерфейс «Інформаційного порталу органів ДФС України» подано заявку на заключення нового договору про визнання електронної звітності. На наступний день, 07.04.2017, позивачу надіслано Квитанцію № 2, в якій вказано про прийняття договору про визнання електронних документів.

Одразу після підписання нового договору про визнання електронних документів позивач 10 квітня 2017 року зареєстрував акцизні накладні за період з 27.03.2017 по 07.04.2017.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. 19-1.1.44 п. 19-1.1 ст. 19-1, пп. 20.1.7 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Контролюючі органи надають послуги електронного цифрового підпису.

Контролюючі органи мають право отримувати від платників податків, платників єдиного внеску та надавати у межах, передбачених законом, документи в електронному вигляді.

Принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису, визначені в Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженій наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року № 233 (далі - Інструкція № 233).

Зокрема, згідно з п. 1 розділу 2 Інструкції № 233, платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Для подання податкових документів в електронному вигляді платник податків, серед іншого, має заповнити та подати до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору про визнання електронних документів, а орган ДПС де зареєстрований платник податків, на його запит, приймає від платника податків підписані та скріплені печаткою (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки) два примірники договору та електронний носій з посиленими сертифікатами відкритих ключів; звіряє реквізити, вказані у договорі, з реєстраційними даними платника податків в органах ДПС; після підписання договору вносить відповідний запис до журналу обліку договорів про визнання електронних документів з платниками податків та видає платнику податків один примірник договору.

Додатком 1 до Інструкції № 233 затверджено примірний договір про визнання електронних документів, відповідно до п. 4 розділу 6 якого, орган ДПС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Тобто, як вбачається з аналізу викладених норм, законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів відповідачем в односторонньому порядку є, зокрема, ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або зміна платником податків місця реєстрації.

Відповідач про причини розірвання договору про визнання електронних документів повідомив наступне: у зв'язку з тим, що ТОВ «Стенфорд» за юридичною адресою не знаходилося, дана обставина стала підставою для призупинення договору в односторонньому порядку, що має своїм наслідком неприйняття звітності та іншої податкової документації в електронному вигляді.

Судом протокольною ухвалою в судовому засіданні 31.07.2017 зобов'язано відповідача надати докази, а саме акт, складений щодо не знаходження позивача за місцем реєстрації.

Згідно зі ст. 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до п. 45.2. ст. 45 Податкового кодексу України, податковою адресою юридичної особи відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який міститься в матеріалах справи та відповідно до якого місцезнаходженням позивача є наступна адреса: 02160, м. Київ, Харківське шосе, буд. 8.

Доказів відсутності позивача за вказаною адресою податковим органом суду не надано.

Крім того, відсутність юридичної особи за зареєстрованим місцезнаходженням може мати значення для внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вирішення питання про припинення цієї юридичної особи, анулювання реєстрації платника ПДВ тощо.

Водночас, відсутність посадових осіб юридичної особи за зареєстрованим місцезнаходженням не є перешкодою для подання податкових декларацій, інших звітних документів, обов'язковість подання яких передбачена законом, а також не визначено п. 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів як підстава для одностороннього розірвання цього договору.

Таким чином, доводи представника позивача про неправомірність одностороннього розірвання відповідачем договору від 19.10.2015 № 191020151 є обґрунтованими.

У відповідності до пункту 231.1 статті 231 Податкового кодексу України платник податку при реалізації пального зобов'язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального та зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.

Пунктом 231.5, 231.6 статті 231 Податкового кодексу України встановлено, що при реалізації пального особа, яка реалізує пальне, зобов'язана в установлені терміни скласти акцизну накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі акцизних накладних, така реєстрація вважається наданням акцизної накладної отримувачу пального. Акцизні накладні, які не надаються отримувачу пального, та акцизні накладні/розрахунки коригування, складені за операціями з реалізації пального суб'єктам господарювання та фізичним особам, які не є платниками акцизного податку, також підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

Реєстрація акцизних накладних та/або розрахунків коригування у Єдиному реєстрі акцизних накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Підтвердженням особі, що реалізує пальне, про прийняття її акцизної накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру акцизних накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання акцизної накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані акцизні накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 231.1 цієї статті, протягом операційного дня отримувачу пального/особі, яка реалізує пальне, надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, такі акцизна накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

Платник податку має право зареєструвати акцизну накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі акцизних накладних, в якій загальний обсяг реалізованого пального не перевищує обсяг, обчислений відповідно до пункту 232.3 статті 232 цього Кодексу.

Якщо обсяг, визначений відповідно до пункту 232.3 статті 232 цього Кодексу, є меншим за обсяг пального в акцизній накладній та/або розрахунку коригування, які платник податку повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних, то платник податку зобов'язаний перерахувати до бюджету суму коштів у розмірі акцизного податку за відповідний обсяг реалізованого пального, самостійно розрахованого за ставками, передбаченими підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, та зареєструвати заявку на поповнення обсягу залишку пального в системі електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно із п. 120-2.1 ст. 120-2 Податкового кодексу України порушення платниками акцизного податку граничних термінів реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування до акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних, встановлених статтею 231 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавством встановлено чіткі терміни реєстрації акцизних накладних, що надаються продавцем товару покупцю, в Єдиному реєстрі акцизних накладних та за порушення яких податковим законодавством передбачено нарахування штрафних санкцій.

Водночас, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Тобто, визначальною умовою для застосування штрафних (фінансових) санкцій є вчинення порушення вимог податкового законодавства, що вчинено за наявності протиправних дій суб'єкта господарювання націлених на вчинення такого порушення.

Таким чином оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з врахуванням наявності, такої обов'язкової умови як наявність вини у діях платника податку при вчиненні порушення. Відсутність такої вини унеможливлює можливість притягнення до відповідальності за податкові правопорушення.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №114 від 24 лютого 2016 року, затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру акцизних накладних (далі - Порядок №114), який визначає механізм внесення відомостей, що містяться в акцизних накладних та розрахунках коригування до акцизних накладних (далі - розрахунок коригування) за операціями з реалізації пального, до Єдиного реєстру акцизних накладних (далі - Реєстр), надання даних, які містяться в Реєстрі.

Пунктом 2 Порядку №114 встановлено, що для реєстрації в Реєстрі акцизні накладні/розрахунки коригування надсилаються до ДФС в електронній формі відповідно до порядку подання податкових документів в електронному вигляді з дотриманням умови щодо реєстрації електронного цифрового підпису уповноваженої особи у порядку, визначеному законодавством.

Акцизні накладні/розрахунки коригування надсилаються протягом операційного дня.

Операційний день для реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування у Реєстрі триває щодня з 8 до 19 години.

Враховуючи, що податковим органом в односторонньому порядку за відсутності законодавчо визначених підстав розірвано договір про визнання електронних документів від 19.10.2015 № 191020151, отже відмова прийняти податкову накладну № 111 від 16.03.2017 з причини розірвання такого договору є протиправною.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З метою захисту прав позивача, суд вбачає наявними підстави для виходу за межі позовних вимог та визнання протиправною відмову прийняти податкову накладну № 111 від 16.03.2017, оформлену квитанцією №1, а акцизні накладні за період з 27.03.2017 по 07.04.2017 зареєстрованими без порушення п'ятнадцятиденного строку на реєстрацію таких накладних.

З огляду на необґрунтованість висновків Акта перевірки № 1005/28-10-42-05/39987829 від 13.05.2017, відсутність порушення з боку позивача та безпідставності податкового повідомлення-рішення № від 31 травня 2017 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Стенфорд» (02160, м. Київ, Харківське шосе, буд. 8, ) задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31 травня 2017 року винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Стенфорд» (02160, м. Київ, Харківське шосе, буд. 8, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600, 00 грн. (одна тисяча шістсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа