Справа № 468/243/18-а
Суддя: Муругов В. В.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/243/18-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Муругова В.В, за участі секретаря Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баштанка справу №468/243/18-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора другої роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області Загороднюка Олександра Віталійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови інспектора другої роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області Загороднюка Олександра Віталійовича по накладенню на нього адміністративного стягнення в виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Посилаючись на неправомірність дій працівника ПП щодо доведення доказами наявності в його діях складу адміністративного правопорушення та щодо дослідження усіх істотних обставин справи, позивач просив визнати протиправною постанову серії БР № 508020 від 10.02.2018 року та закрити провадження по справі. Позивач, при цьому, заперечив вчинення з його боку правопорушення 10.02.2018 року, оскільки він розпочав обгін на ділянці дороги, яка мала по одній смузі руху в кожному напрямку та мала переривчасту роздільну лінію і розраховував повернутись на свою смугу руху до початку суцільної роздільної лінії, але автомобіль, що рухався попереду, почав зменшувати швидкість руху, тому позивач не зміг безпечно завершити маневр обгону і повернувся на свою смугу руху вже на ділянці дороги, що мала суцільну роздільну лінію.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити, додавши, що ділянка дороги, на якій позивач здійснив обгін не мала по дві смуги руху в кожному напрямку, а мала лише додаткову смугу для гальмування.

Відповідач - інспектор Загороднюк О.В. до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлений вчасно та належним чином (за місцем служби), про причини неявки суд не повідомив. Від відповідача не надійшло відзиву на позов у визначений судом строк.

Відзив, що надійшов від представника відповідача Дзарданової А.М. не може судом визнаватись таким, оскільки підписаний вказаним представником без належних повноважень представляти власне відповідача інспектора Загороднюка О.В., як самостійного суб'єкта владних повноважень, оскільки в супереч вимогам ст. 59 КАС України долучена до відзиву довіреність видана не інспектором, а іншим суб'єктом владних повноважень - Департаментом патрульної поліції в Миколаївській області, до якого позов позивачем не пред'являвся.

З огляду на те, що відповідач - суб'єкт владних повноважень, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, з врахуванням визначених ст. 286 КАС скорочених строків розгляду даної категорії справ - суд відповідно до ст. 205 КАС України ухвалив про розгляд справи на підставі наявних в ній та додатково витребуваних судом доказів згідно з ч.5 ст. 77, ч.6 ст. 162 КАС України.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи (другий екземпляр постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 508020 від 10.02.2018 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП; письмові пояснення ОСОБА_1; схему дорожньої обстановки; відеозаписи з реєстраторів інспектора поліції), суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Це означає, що ч.2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того, ч. 3 ст. 79 КАС України зобов'язує відповідача надати всі наявні у нього докази разом із поданням відзиву, тим більше, що такі вимоги (про надання документів) вказані в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, а тому, в даному випадку, суд відповідно до ч. 5 ст. 77, ч.3 ст. 205, ст. 286 КАС України безумовно зобов'язаний розглянути справу на підставі тих доказів, які надані суду сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що 10 лютого 2018 року відповідачем було винесено відносно позивача постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП. В тексті постанови інспектор вказав, що 10.02.2018 року об 11.30 год. на автодорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 114 км ОСОБА_1 здійснив обгін іншого транспортного засобу на ділянці дороги, що має дві смуги для руху в одному напрямку, чим порушив вимоги п. 14.6.е ПДР України.

У зв'язку з вказаним інспектор призначив позивачу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

При цьому, в позові позивач вказав, що не вчиняв викладеного в постанові правопорушення, оскільки розпочав маневр обгону на ділянці дороги, яка мала по одній смузі руху в кожному напрямку та мала переривчасту роздільну лінію і розраховував повернутись на свою смугу руху до початку суцільної роздільної лінії, але автомобіль, що рухався попереду, почав зменшувати швидкість руху, тому позивач не зміг безпечно завершити маневр обгону і повернувся на свою смугу руху вже на ділянці дороги, що мала суцільну роздільну лінію.

При винесенні постанови інспектором не зібрано доказів протилежного, та при розгляді справи позивач заперечував свою вину в інкримінованому порушенні.

Крім того, інспектором патрульної поліції при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були зібрані належні та допустимі докази, які б могли підтвердити факт порушення позивачем правил дорожнього руху та невідповідність його пояснень дійсним обставинам справи.

Оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, в розділі постанови, який передбачає можливість вказівки на докази, на підставі яких прийнято рішення («До постанови додаються»), відсутні будь-які записи про дослідження інспектором будь-яких доказів по справі, окрім письмових пояснень ОСОБА_4, які збігаються з викладеним в позові обґрунтуванням.

Зі змісту п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності буде відповідати вимогам ст. 283 КУпАП тоді, коли в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Натомість відповідачем в супереч вказаному вище на спростування пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було вказано в постанові жодних достатніх, належних та допустимих доказів, а тому така постанова не може вважатись обґрунтованою.

Наданий суду відеозапис не спростовує вказаних вище висновків суду, оскільки на такий відеозапис немає посилань в оскаржуваній постанові, а тому відсутні підстави вважати, що відеозапис використовувався інспектором як доказ вини позивача при винесенні постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

При цьому з аналізу ст. 293 КУпАП та ст.2 КАС України в частині мети судового перегляду постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за скаргою такої особи та в частині завдань адміністративного судочинства (захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень) та оцінки законності та обґрунтованості оскарженого рішення суб'єкта владних повноважень - слідує, що розглядаючи позов фізичної особи про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності суд не в праві досліджувати нові докази на підтвердження вини особи, які при прийнятті рішення суб'єктом владних повноважень не враховувались.

За такого, наданий відповідачем відеозапис не може свідчити про обґрунтованість постанови відповідача, оскільки в ній відсутні будь-які посилання на цей відеозапис.

Крім того, такий відеозапис не спростовує пояснення позивача, про те, що він розпочав маневр обгону на ділянці дороги, яка мала по одній смузі руху в кожному напрямку та мала переривчасту роздільну лінію і розраховував повернутись на свою смугу руху до початку суцільної роздільної лінії, але автомобіль, що рухався попереду, почав зменшувати швидкість руху, тому позивач не зміг безпечно завершити маневр обгону і повернувся на свою смугу руху вже на ділянці дороги, що мала суцільну роздільну лінію (фактично в умовах крайньої необхідності).

Відповідно до п. 1.10 ПДР України обгоном є випередження одного або кількох транспортних засобів, пов'язане з виїздом на смугу зустрічного руху.

П. 14.6 е ПДР України, за порушення якого відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, обгін заборонено на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку.

Таким чином, вказані норми забороняють на даних ділянках доріг обгін (випередження, пов'язане з виїздом на смугу зустрічного руху), тобто забороняє виїзд на смугу зустрічного руху, натомість на відео помітно, що автомобіль інспектора знаходився саме на початку додаткової смуги для руху, а автомобіль позивача виїхав на смугу зустрічного руху до початку даної ділянки дороги (поза зоною фіксації реєстратора), на відеозаписі зафіксовано лише рух автомобіля позивача по зустрічній смузі руху ще до початку додаткової ділянки для руху в даному напрямку, і його повернення із зустрічної смуги руху на свою смугу руху (завершення маневру обгону), проте не надано суду доказів, що обгін тобто виїзд на смугу зустрічного руху був здійснений вже на ділянці, що мала дві смуги для руху.

За такого матеріали справи не доводять наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскарженій постанові.

Крім того, суду не надано доказів на спростування пояснень позивача (які він також надавав інспектору при притягненні його до адміністративної відповідальності) щодо того, що він в стані крайньої необхідності був змушений завершити маневр обгону на забороненій для обгону ділянці дороги та не повернувся заздалегідь на смугу свого руху через наявність кількох під ряд транспортних засобів, які неочікувано для позивача зменшили дистанцію між собою, що перешкодила позивачу безпечно для себе та інших повернутись на смугу свого руху.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

При цьому, наданий відеозапис реєстратора інспектора не спростовує і вказаних пояснень позивача.

Оскільки відповідач на спростування пояснень позивача про його перебування в умовах крайньої необхідності при винесенні постанови не навів відповідних мотивів з посиланням на докази, то в силу ч.2 ст. 77 КАС України повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, та ймовірну шкоду і небезпеку іншим чином в даній дорожній обстановці уникнути було не можливо. При цьому, заподіяна охоронюваним законом правовідносинам у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху діянням позивача шкода (завершення обгону на ділянці дороги, що мала дві смуги для руху в одному напрямку), явно менша ніж можлива відвернена шкода (аварійна ситуація, дорожньо-транспортна пригода та інше).

Вказане також виключає адміністративну відповідальність та не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП.

Оскільки згідно зі ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в даному випадку не надав до суду допустимих достатніх фактичних даних на підтвердження правомірності дій, які оскаржуються фізичною особою, тому зібрані інспектором матеріали відносно позивача не є достатньою підставою для притягнення водія до адмінвідповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП і доказом вини позивача у вчиненні вказаного правопорушення, за яке його було притягнуто оскаржуваною постановою до адміністративної відповідальності, оскільки цей висновок не підтверджується сукупністю достатніх допустимих доказів, а навпаки спростовується поясненнями позивача, схемою дорожньої обстановки та відеозаписом події, а, отже, не відповідає вимозі їхньої достатності, що свідчить про недоведеність складу адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачеві.

Крім того, суд вважає за необхідне особливо зауважити, що в даному випадку справа стосується перевірки судом правомірності та обґрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності і саме на таку категорію справ поширюється також конституційна презумпція невинуватості, закріплена в ст. 62 Конституції України, з врахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, який не розрізняє кримінальну та адміністративну відповідальність, вважаючи їх всіх кримінальним переслідуванням, за такого, в адміністративних справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не позивач має довести законність своїх вимог і відсутність в своїх діях складу адміністративного правопорушення, а відповідач - суб'єкт владних повноважень достатніми, належними та допустимими доказами має довести наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення та законність її притягнення до адміністративної відповідальності, спростувавши таким чином презумпцію невинуватості особи.

При цьому з аналізу ст. 293 КУпАП та ст.2 КАС України в частині мети судового перегляду постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за скаргою такої особи та в частині завдань адміністративного судочинства (захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень) та оцінки законності та обґрунтованості оскарженого рішення суб'єкта владних повноважень - слідує, що розглядаючи позов фізичної особи про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, суд не в праві досліджувати нові докази на підтвердження вини особи, які при прийнятті рішення суб'єктом владних повноважень не враховувались.

Вказане відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, дії інспектора по притягненню позивача до адміністративної відповідальності без належного дослідження та надання об'єктивної правової оцінки подіям, що мали місце, є неправомірними.

Вказане є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 73-77, 90, 242-244, 246, 250-251, 271, 273 КАС України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (який зареєстрований АДРЕСА_1) до інспектора другої роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області Загороднюка Олександра Віталійовича (вул. Новозаводська, 1-Б м. Миколаїв Миколаївської області, 54001) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 508020 від 10.02.2018 року відносно ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 1 КУпАП та провадження по справі закрити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: