Справа № 826/1041/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2018 року № 826/1041/18

Окружний адміністративний суд, в складі судді Мазур А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.12.2017 № та зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві здійснити перерахунок податкової знижки за 2016 рік із включенням до складу податкової знижки суми фактично здійснених протягом 2016 року витрат у розмірі 3660 грн. (невключених відповідачем у розрахунок), які підтверджені розрахунковими (платіжними) документами і сплачені на користь Київського кооперативного інституту бізнесу і права за послуги з навчання сина позивача у навчальному році за період січень-червень 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018 відкрито спрощене провадження в даній адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу, в разі невизнання адміністративного позову, у встановлений строк надати суду відзив на позовну заяву.

Відповідач у визначений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що останнім було проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік ОСОБА_1, в результаті якої встановлено порушення вимог п.п.14.1170, п. 14.1 ст. 14, п.п. 166.2.1 п.166.2 ст. 166, п.п. 166.3.3 п. 166.3 ст. 166 Податкового Кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2017), у зв'язку із чим згідно п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання на суму 658 грн. 80 коп. За результатами перевірки відповідачем було складено акт №2788/26-15-13-04-11 від 05.12.2017, яким встановлено, що громадянином ОСОБА_1 включено до витрат суму коштів в розмірі 6100, 00 грн. згідно Договору про надання освітніх послуг від 29.08.2016 №17.125. Так, вартість освітньої послуги за 1 рік, що тривав з 01.09.2016 - 30.06.2017 складає 6100, 00 грн., проте витрати за навчання протягом звітного податкового року становлять 2440, 00 грн., а відтак поверненню підлягає податок у сумі 415, 79 грн.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

29.08.2016 між Київським кооперативним інститутом бізнесу і права, як навчальним закладом та ОСОБА_1, як замовником, було укладено Договір про надання освітніх послуг №17.125, згідно якого навчальний заклад бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_2, строк надання послуг з 01.09.2016 по 30.06.2020.

Пунктом 4.4 даного Договору сторони встановили, що плата за навчання, а саме за 1 курс складає 6 100 грн.

На виконання зазначеного зобов'язання, позивач здійснив оплату за перший курс навчання свого сина - ОСОБА_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями №5144657 від 25.08.2016 у сумі 3050 грн. та №5974733 від 21.12.2016 у сумі 3050 грн.

30.10.2017 позивачем було подано до ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік з метою отримання податкової знижки, в якій зазначено суму витрат на навчання - 6100, 00 грн. та суму надмірно сплаченого податку - 1074, 59 грн.

05.12.2017 відповідач згідно акту камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи №2788/26-15-13-04-11 встановив порушення позивачем вимог п.п.14.1170, п. 14.1 ст. 14, п.п. 166.2.1 п.166.2 ст. 166, п.п. 166.3.3 п. 166.3 ст. 166 Податкового Кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2017) за результатами чого виніс податкове повідомлення-рішення від 27.12.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на 658, 80 грн.

Не погоджуючись із результатами камеральної перевірки, позивач звернувся до відповідача із відповідним запереченням на акт перевірки №2788/26-15-13-04-11 від 05.12.2017.

22.12.2017 листом ГУ ДФС у м. Києві №24336/26-15-13-04-18 заперечення на акт перевірки №2788/26-15-13-04-11 від 05.12.2017 - залишено без задоволення.

Вважаючи зазначене вище податкове повідомлення-рішеннями протиправним, позивач звернувся із адміністративним позовом до суду та просив скасувати останнє.

Відносини, щодо отримання податкової знижки регулюються Податковим Кодексом України в редакції, що діяла на момент виникнення даних правовідносин, тобто в редакції від 02.12.2010, що діяла до 01.01.2017 .

Пунктом 37.1. ст. 37 ПК України передбачено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Тобто, позивач при реалізації права на податкову знижку мав застосовувати механізм та правила, що діяли протягом звітного (податкового) року, тобто станом на 2016 рік.

Так, згідно п. 14.1.170 ст. 14 Податкового Кодексу України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно підпункту 166.1.1 пункту 166.1 статті 166 ПК України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

За приписами підпункту 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 ПК України підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації.

Відповідно до підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК України до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема, квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов'язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

Пунктом 166.3 статті 166 ПК України визначено перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки.

Так, платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості здобуття середньої професійної або вищої освіти такого платника податку та/або члена його сім'ї першого ступеня споріднення, який не одержує заробітної плати. Така сума не може перевищувати розміру доходу, визначеного в абзаці першому підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, в розрахунку на кожну особу, яка навчається, за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року (пп. , 166.3.3. п. 166.3 ст. 166 ПК України).

Членами сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення (підпункт 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПКУ).

Однак, пп. 166.4.3 пункту 166.4 статті 166 ПК України визначені обмеження щодо отримання податкової знижки, а саме: платник податку має право скористатись податковою знижкою до кінця податкового року, наступного за звітним. У разі, якщо платник не скористався правом на нарахування податкової знижки за наслідками звітного податкового року, таке право на наступні податкові роки не переноситься.

Так, пп.169.4.1. п. 169.4 ст. 169 ПК України перебачено, що податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1378, 00 грн., тобто (1378,00 грн. х 1,4=1930, 00 грн. ).

З вищевказаного вбачається, що витрати на навчання, що перевищують установлену межу - 1930, 00 грн., не включаються до складу податкової знижки.

При цьому граничний розмір доходу, який дає право на отримання податкової соціальної пільги одному з батьків у випадку та у розмірі, передбачених підпунктом 169.1.2 та підпунктами "а" і "б" підпункту 169.1.3 пункту 169.1 цієї статті, визначається як добуток суми, визначеної в абзаці першому цього підпункту, та відповідної кількості дітей.

В даному випадку позивач здійснив оплату в сумі 6100, 00 грн. за повний навчальний рік (01.09.2016 по 30.06.2017), що підтверджується умовами Договору про надання освітніх послуг та квитанціями на оплату, однак, за вимогами Податкового кодексу України, що були чинними на момент виникнення даних правовідносин (в редакції, що діяла до 01.01.2017), до звітного періоду включалися лише витрати, що були понесені платником податку в межах поточного (звітного) року.

З вказаного вбачається, що позивач має право отримати податкову знижку із розрахунку 4 місяців поточного 2016 року включно, решта суми, що була сплачена в рахунок наступного звітного періоду в сумі 3660, 00 грн. (за період січень-червень 2017 року) може бути включена платником податку до податкової знижки в 2017 році.

Дане також підтверджується наказом ДФС України від 06.04.15 № 247 "Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо включення до податкової знижки за звітний рік сум витрат, понесених у минулому році на оплату вартості навчання за місяці звітного року".

З огляду на викладене, суд вважає, що право позивача на отримання податкової знижки за 2016 рік не було порушено відповідачем.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур