Справа № 818/542/18
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2018 р. Справа № 818/542/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бондара А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/542/18

за позовною заявою ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідач, Сумське ОУПФ України), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з 16 січня 2018 року; зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 16 січня 2018 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що є пенсіонером, отримує пенсію за віком, перебуває на обліку в Сумському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області як внутрішньо переміщена особа, однак, з 16 січня 2018 року відповідач припинив виплати пенсії, мотивуючи це тим, що рішенням Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Сумської міської ради. ОСОБА_1 вважає протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, та такими, що порушують її права, як громадянина України.

Відповідач подав письмовий відзив проти позову, в яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що припинення виплати пенсії позивачу з 16 січня 2018 року здійснено на підставі діючого законодавства. Зокрема, відповідач зазначив, що виплата пенсії була припинена з 16 січня 2018 року з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", якою затверджено Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/пребування, а також, Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-УІІ від 20.10.2014 р. (а.с.23-24).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 встановлено, що Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у містах Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою.

Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, поновлення виплат відбувається за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Механізм призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам врегульовано Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок).

Підставою для виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі є документ, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи - довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року №509 (п. 2,5 Порядку). Скасування зазначеної довідки є підставою для відмови у виплаті пенсії.

Рішення про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати приймає Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. На підставі вказаного рішення управління приймає своє рішення (п. 13,14,15 Порядку).

З 16 січня 2018 року управлінням було призупинено виплату пенсії позивачу (рішення управління від 02.02.2018 року № 817280) на підставі рішення Комісії. Згідно з рішенням Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (витяг з протоколу № 3 від 18.01.2018 року) виплата пенсії ОСОБА_1 припинена у зв'язку зі скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 16 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам передбачено, що Рішення комісії про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати може бути оскаржене до суду.

Однак, як зазначає відповідач, ОСОБА_1 не скористалася своїм правом та не оскаржила вищезазначені рішення Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, яким їй було припинено виплату пенсії та відмовлено в поновленні такої виплати.

Зважаючи на зазначене Сумське ОУПФ України в Сумській області вважає, що діяло у відповідності до законодавства та правових підстав для задоволення позовних вимог не має. Враховуючи вказані постанови, виплата пенсії позивачеві з 16 січня 2018 року була призупинена правомірно.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позовну заяву.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовної заяви ОСОБА_1, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши обставини письмові докази у їх сукупності, задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.15).

З довідки № від 22.10.2014 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що позивач перемістилася з тимчасово окупованої території до фактичного місця проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1, 40000 (а.с.13), де і отримувала пенсію за місцем перебування на обліку у Сумському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області.

З січня 2018 на картковий рахунок позивач пенсію не отримала, у зв'язку з чим 29.01.2018 звернулась до Сумського ОУПФ України в Сумській області з запитом на отримання публічної інформації (а.с.16).

На письмове звернення позивача від 29.01.2018 листом №2236/11-23 від 31.01.2018р., Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зазначило, що 18.01.2018 рішенням Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Сумської міської ради, ОСОБА_1 з 16 січня 2018 року припинено всі види соціальних виплат відповідно до підпункту 4 пункту 12 Порядку у зв'язку зі скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.17).

Таким чином, судом встановлено, що виплата пенсії ОСОБА_1 не проводилась з 16.01.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо припинення виплати позивачу з 16 січня 2018 року пенсії, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст. 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05.11.2014 встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсій виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст. 49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено чіткий перелік підстав для припинення виплати призначеної пенсії.

Статтею 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі по тексту - Закон № 1706-VII), яким встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (в редакції на час зупинення виплати пенсії позивачу) установлено, призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

Із системного аналізу вищенаведених нормативно-правових актів вбачається, що необхідною умовою призначення та отримання пенсії є наявність у особи довідки встановленої форми, яка свідчить про те, що особа, яка отримує пенсійні виплати, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції на територію України. Відповідно скасування такої довідки у випадках, встановлених чинним законодавством, є підставою для відмови у призначенні пенсії або припинення пенсійних виплат.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач згідно довідки від 22.10.2014 № перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача - АДРЕСА_2, 40000 (а.с.13).

Відповідно ст.12 Закону №1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Довідка позивача як внутрішньо переміщеної особи є дійсною, у т.ч. на час припинення виплати пенсії, доказів її скасування з підстав, визначених ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", до суду не надано.

За таких обставин, на час припинення позивачеві виплати пенсії не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для такого припинення.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55-63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За приписами ст.6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення ).

У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-ІУ від 23.02.2006.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем безпідставно припинена виплата пенсії позивачу з 16 січня 2018 року, оскільки доводи позивача відповідачем не спростовані, та з 16 січня 2018 року позивачеві припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Крім того, як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009, щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.03.2003, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд не бере до уваги надане суду Рішення Сумського об'єданого управління Пенсійного фонду України Сумської області №817280 про припинення з 16.01.2018 виплати гр.ОСОБА_1 згідно з рішенням Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Сумської міської ради від 18.01.2018 у зв'язку зі скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи (а.с.25), оскільки воно прийняте 02.02.2018, тоді як виплата пенсії ОСОБА_1 припинена з 16.01.2018, що за часовою хронологією прийняття не може бути підставою для обставин, які відбулися раніше.

Відповідно до встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно припинив виплату позивачеві пенсії з 16.01.2018 року.

Проте суд, зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати бездіяльність відповідача щодо припинення виплати пенсії протиправною, але з огляду на вищевикладене суд вважає, що відповідачем допущено не бездіяльність, а навпаки, вчинено дії, якими припинено виплату пенсії, у зв'язку із чим суд з застосуванням положень ч.2 ст.9 КАС України вважає за можливим вийти за межі позовних вимог та обрати інший спосіб захисту, який є необхідним для відновлення порушеного права позивача на щомісячне отримання пенсії, а саме, визнати протиправними дії відповідача з припинення пенсії, а не бездіяльність щодо її припинення, тобто суд визнає протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з 16.01.2018 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання рішення суду в межах присудження суми пенсії за один місяць.

З урахуванням наведених обставин та правових норм, суд доходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення ОСОБА_1 з 16.01.2018 року нарахування і виплати пенсії.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_1 з 16.01.2018 нарахування і виплату пенсії на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше отримувачем пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсію.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах присудження суми пенсії за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено 19.03.2018 року.

Суддя О.М. Кунець