Справа № 826/26177/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2018 року № 826/26177/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: судді-доповідача Келеберди В.І., суддів Качура І.А., Кузьменка В.А., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Трейд Україна», про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування розпорядження.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави, (далі - позивач), до Кабінету Міністрів України, (далі - відповідач-1), та Міністерства оборони України, (далі - відповідач-2), про:

- визнання протиправними дій посадових осіб Міністерства оборони України щодо включення двох стратегічних бомбардувальників ТУ-95МС (заводські номери 86 та 144, 1987 року виготовлення) до проекту Переліку військового майна Збройних Сил України, (далі - ЗС України), яке може бути відчужено;

- визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.08.2011 року №1022-р «Про затвердження переліку військового майна Збройних Сил, яке може бути відчужено», (далі - оскаржуване розпорядження), в частині включення до нього двох стратегічних бомбардувальників ТУ-95МС (заводські номери 386 та 144, 1987 року виготовлення).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване розпорядження затверджено всупереч вимог міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема Протоколу до Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Сполученими Штатами Америки про скорочення і обмеження стратегічних наступальних озброєнь (Лісабонський протокол) від 31.07.1991 року, відповідно до якого Україна прийняла зобов'язання за вказаним Договором як одна з держав-правонаступниць колишнього СРСР, а також Угоди про надання допомоги Україні в ліквідації стратегічної ядерної зброї, а також запобігання розповсюдженню зброї масового знищення від 25.10.1993 року, укладеної між Україною та Сполученими Штатами Америки, (далі - Угода). Зазначеними міжнародними угодами передбачено зобов'язання України щодо здійснення заходів по нерозповсюдженню та ліквідації стратегічних наступальних озброєнь, у тому числі важких стратегічних бомбардувальників ТУ-95МС.

Розпорядженням Президента України від 14.05.1998 року №143/98-РП, з метою забезпечення виконання Угоди, затверджено Комплексну програму поетапного скорочення та ліквідації розміщених в Україні стратегічних авіаційних комплексів ТУ-95МС і ТУ-160.

Затвердження Кабінетом Міністрів України переліку військового майна ЗС України, яке може бути відчужено, як зазначає позивач, надало можливість Міністерству оборони України у подальшому здійснити відчуження двох важких стратегічних бомбардувальників ТУ-95МС на користь ТОВ «Авто-Трейд Україна» за заниженою вартістю, через що державою недоотримано коштів на суму 20 млн грн.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/26177/15, (далі - справа), яку призначено до судового розгляду, та, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України від 06.07.2005 року №2747-IV у редакції, що діяла до 15.12.2017 року), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Трейд Україна», (далі - третя особа, ТОВ «Авто-Трейд Україна»).

У ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів проти позову заперечували та разом із представниками третьої особи просили суд залишити позов без задоволення. Зазначили, що дії відповідачів відповідають чинному законодавству та інтересам держави, а спірне розпорядження затверджено в рамках повноважень Кабінету Міністрів України з дотриманням відповідної процедури, визначеної чинним законодавством.

У відповідне судове засідання представник третьої особи не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 року), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

В С Т А Н О В И В:

Листом Міністерства оборони України від 08.08.2011 року №220/4694 до Кабінету Міністрів України подано на розгляд доопрацьований проект розпорядження «Про затвердження переліку військового майна Збройних Сил, яке може бути відчужено», підготовлений на виконання п. 6 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна ЗС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року №1919, (далі - Положення №1919).

Вказаний лист Міністерства оборони України зареєстровано Департаментом забезпечення документообігу Секретаріату Кабінету Міністрів України 09.08.2011 року за №39013/0/1-11.

В подальшому оскаржуваним розпорядженням затверджено перелік військового майна ЗС України, яке може бути відчужено. Міністерство оборони України уповноважено здійснювати відчуження військово майна, зазначеного у затвердженому переліку, відповідно до Положення №1919.

До Переліку військового майна ЗС України, яке може бути відчужено, включено два літаки ТУ-95МС, 1987 року виготовлення.

10.06.2013 року між Міністерством оборони України, як комітентом, та Дочірнім підприємством Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» - Державним госпрозрахунковим зовнішньоторговельним підприємством «Спецтехноекспорт», (далі - ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт»), як комісіонером, укладено договір комісії про відчуження та реалізацію рухомого військового майна на внутрішньому ринку №290/2/44-13вр/SТЕ-3-100-Д/К-13, за умовами якого, комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать цьому договору та виконати від свого імені в інтересах комітента та за рахунок останнього, договір з покупцем на реалізацію надлишкового військового майна ЗС України на умовах EXW - Державне підприємство «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП», м. Миколаїв, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати «Інкотермс» у редакції 2000 року на внутрішньому ринку згідно зі Специфікацією (додаток 1 до договору).

Згідно з додатком 1 до договору №290/2/44-13вр/SТЕ-3-100-Д/К-13, комітентом комісіонеру для реалізації покупцю передано літаки ТУ-95МС, заводські номери 386, 144, 1987 року виготовлення.

12.06.2013 року між ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт», як продавцем, та ТОВ «Авто-Трейд Україна», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу №SТЕ-3-101-Д/КП-13, за умовами якого продавець продасть, а покупець купить вироби, зазначені у додатку №1 до даного договору, за номенклатурою, кількістю, цінами, строками та умовами поставки у відповідності з умовами даного договору та додатку №1 до нього.

Як встановлено судом, згідно з договором №SТЕ-3-101-Д/КП-13, ТОВ «Авто-Трейд Україна» придбано два літаки ТУ-95МС, заводські номери 386, 144, 1987 року виготовлення.

Вважаючи, що внаслідок зазначених протиправних дій відповідачів державі заподіяно значної шкоди у вигляді недоотримання коштів у сумі 20 млн грн, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 113 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до п.п. 1, 2 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №406/2011, Міністерство оборони України (Міноборони України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України, а також цим Положенням.

Як встановлено у ході судового розгляду справи, спірне розпорядження Кабінету Міністрів України підготовлено на виконання п. 6 Положення №1919.

Пунктом 2 Положенням №1919 визначено, що військове майно - державне майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил.

До військового майна, яке може бути предметом відчуження, належать цілісні майнові комплекси, у тому числі військові містечка, будинки, споруди та інше нерухоме майно, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Зі змісту п. 6 Положення № 1919 вбачається, що рішення про відчуження військового майна приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міноборони переліку такого військового майна.

При цьому, у п. 9 цього ж Положення зазначено, що вартість рухомого військового майна, зокрема, списаного, у разі реалізації його на внутрішньому ринку визначається на підставі звіту про проведення оцінки майна, складеного відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», і не може бути нижчою, ніж вартість металів, у тому числі дорогоцінних, та дорогоцінного каміння, що в ньому міститься.

Під час складання переліку військового майна Збройних Сил, яке може бути відчужено, визначається опосередкована вартість такого майна на підставі розрахованої відповідно до затвердженої Кабінетом Міністрів України методики залишкової вартості одиниці або середньої залишкової вартості певної кількості військового майна з однаковим найменуванням та якісним (технічним) станом. Опосередкована вартість військового майна має інформаційний характер для уповноважених підприємств (організацій) та може використовуватися для визначення прогнозного обсягу коштів, що надійдуть від реалізації військового майна.

За інформацією, наданою Міністерством оборони України, літаки ТУ-95МС до 2006 року утримувалися в Повітряних Силах ЗС України понад штатно-табельну потребу та відносилися до надлишкового військового майна. Відповідно до Методики розподілу озброєння та військової техніки по групах для експлуатації, відчуження та утилізації у ЗС України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 18.07.2001 року №245, літаки типу ТУ-95МС не відносяться до перспективних зразків озброєння і військової техніки (зразків, що планується утримувати на озброєнні у ЗС України).

Згідно з Інструкцією про порядок передачі та ведення обліку надлишкового військового майна у ЗС України (крім стрілецької зброї, боєприпасів), затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2006 року №323 (зі змінами), ведення оперативного обліку надлишкового майна, крім стрілецької зброї, боєприпасів, здійснюється Центром обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України.

Відповідно до зазначеної Інструкції, військове майно визнається надлишковим з урахуванням перспективних програм розвитку ЗС України, планів забезпечення мобілізаційного розгортання ЗС України озброєнням, військовою та спеціальною технікою і військовим майном за номенклатурою відповідних служб забезпечення органів військового управління, табелів до штатів військових частин, матеріалів інвентаризації наявного військового майна ЗС України, керівних документів щодо визначення граничних термінів зберігання відповідного військового майна, актів технічного стану військового майна.

Отже, враховуючи вимоги зазначених керівних документів та наказ Міністра оборони України від 30.01.2006 року №43 «Про упорядкування обліку надлишкового та списаного військового майна» облік літаків ТУ-95МС було передано від Командування Повітряних Сил ЗС України до Центру обліку надлишкового військового майна ЗС України атестатом від 16.08.2006 року №360/120/5/1267.

Як вбачається з наданих до матеріалів справи актів оцінки технічного стану літаків від 19.03.2013 року, за висновком комісії літаки ТУ-95МС (вир. ВП-021), заводські номери 144, борт №31 та 386, борт №95, а також їх двигуни та обладнання несправні. Деякі агрегати та обладнання мають корозію та механічні пошкодження. Літаки ремонту не підлягають за закінченням терміну експлуатації. 24.06.2000 року літаки демілітаризовано згідно «Технічного завдання про переобладнання двох важких бомбардувальників на аеродромі Миколаїв і демонтаж ознак носіїв КРВБ великої дальності», що було затверджено Заступником Міністра оборони України - Командувачем ВПС України від 10.05.2000 року.

Тобто, як вбачається з викладеного, ТУ-95МС переобладнано, демонтовано ознаки носіїв КРВБ великої дальності.

До Переліку військового майна ЗС України, яке може бути відчужено, як встановлено судом, було включено вже не два стратегічних бомбардувальника, як стверджує позивач, а два літаки ТУ-95МС, які пройшли демілітаризацію, що підтверджується відповідними актами технічного стану від 19.03.2013 року.

Центр обліку на підставі наданих відповідними службами забезпечення органів військового управління переліків військового майна, яке може бути відчужено, погодив його з Департаментом фінансів Міністерства оборони України, юридичним департаментом Міністерства оборони України, та після погодження подав до Департаменту відчуження та утилізації військового майна Міністерства оборони України для подальшої доповіді Міністру оборони України та внесення на розгляд Кабінету Міністрів України.

Крім того, суд зауважує, що передача літаків ТУ-95МС, з яких попередньо знято обладнання, яке становить державну таємницю, зокрема ТОВ « Авто-Трейд Україна», не заперечувалося.

З урахуванням викладеного, суд критично ставиться до наданого позивачем до матеріалів справи акту №13527/15-54/20467-20475/15-54 здачі-приймання висновку №13527/15-54/20467-20475/15-54 судової товарознавчої експертизи за постановою від 21.10.2015 року та висновку експертів за результатами проведення комісійної судової транспортно-товарознавчої експертизи від 06.11.2015 року №13527/15-54/20467-20475/15-554.

Як вбачається з висновку експертів, об'єктами дослідження є літаки ТУ-95МС, заводські номери 386 та 144, 1987 року виготовлення, при цьому, огляд об'єктів дослідження проводився частково, оскільки літак ТУ-95МС, заводський номер 386 розібраний та утилізований, на момент проведення експертизи наявні тільки 4 двигуни НК-12МП, у зв'язку з чим визначити ринкову вартість досліджуваних літаків не є можливим.

За таких обставин суд не знаходить підстав для висновку про реалізацію літаків за заниженим цінами, що спричинило значну шкоду державі у вигляді недоотримання грошових коштів у розмірі 20 млн грн та приходить до висновку, що включення двох літаків ТУ-95МС до Переліку військового майна ЗС України, яке може бути відчужено, відбувалося на підставі ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», п. 75 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №406/2011, п. 6 Положення №1919, а процедура погодження спірного розпорядження відбувалася згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 року №950 «Про затвердження Регламенту Кабінету Міністрів України», а, отже, відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинними нормативно-правовими актами.

При цьому, суд зазначає, що доводи позивача стосовно протиправності дій відповідачів по включенню двох стратегічних бомбардувальників ТУ-95МС до проекту Переліку військового майна ЗС України, яке може бути відчужено, всупереч вимогам міжнародних договорів, зокрема Лісабонського протоколу 1992 року, Угоди між Україною та Сполученими Штатами Америки від 25.10.1993 року, а також чинних нормативних актів Президента України, зокрема розпорядження від 14.05.1998 року №143/98-РП та Указу від 31.08.2004 року №1027-13т (таємно), належним чином не обґрунтовані та не підкріплені належними доказами, не доведено суду у чому саме в цій частині полягає протиправність дій відповідачів.

Водночас, в частині доводів відповідачів щодо відсутності у Заступника Генерального прокурора України підстав для звернення до суду з даним адміністративним позовом в інтересах держави, у зв'язку з чим відповідачі просять залишити його без розгляду, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», (у редакції, чинній на момент звернення до суду із позовом), прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Заступник Генерального прокурора України зазначив, що пред'явлення позову до суду обумовлено необхідністю захисту порушених інтересів держави, які полягають у незаконному включенні двох стратегічних бомбардувальників ТУ-95МС до Переліку військового майна ЗС України, яке може бути відчужено, що призвело до реалізації, на переконання позивача, вказаних літаків, незважаючи на наявні законодавчі обмеження, за заниженими цінами.

Отже, з огляду на положення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», позивач мав належні повноваження та підстави для звернення до суду з даним адміністративним позовом, у зв'язку з чим клопотання відповідачів про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Трейд Україна», про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування розпорядження є таким, що не підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що відповідно до норм КАС України у редакції, що діяла до 15.12.2017 року, розгляд справи здійснювався колегією суддів, а тому і рішення у даній справі прийнято колегією у складі трьох суддів. До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 33 КАС України у чинній редакції, адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, Національного банку України, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму), розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає, що на стадії відкриття провадження у справі позивачу було відстрочено сплату судового збору до прийняття судового рішення у справі. Зважаючи, що за результатами розгляду та вирішення спору по суті суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, судовий збір у розмірі 2436,00 грн підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 72-73, 76-77, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову Заступника Генерального прокурора України.

Стягнути з Генеральної прокуратури України судовий збір у розмірі 2436,00 грн (дві тисячі чотириста тридцять шість гривень 00 копійок) на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі міста Києва, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897, рахунок отримувача - 4007, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача - 820019, код класифікації доходів бюджету - 22030101).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда

Суддя І.А. Качур

Суддя В.А. Кузьменко