Справа № 821/2082/17
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/2082/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

секретар: Іващенко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сімеоніді І.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до УМВС України в Херсонській області

про визнання протиправним та скасування наказу № 30 о/с від 28.08.2016 року; поновлення на роботі; стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання протиправним та скасування наказу № 30 о/с від 28.08.2016 року УМВС України в Херсонській області, поновлення на роботі на посаді оперуповноваженого та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Херсонського ОАС від 03.03.2016 року поновлений на роботі на посаді старшого оперуповноваженого УМВС в Херсонській області з 06.11.2015 року. 25.05.2016 року ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду рішення Херсонського ОАС залишено без змін. В червні 2016 року був взятий під варту по кримінальному провадженню, тому звернувся із заявою про виконання рішення суду тільки 01.11.2017 року. Стало відомо, що вже був поновлений і знову звільнений відповідно до наказу № 30 о/с від 28.08.2016 року. Такі дії є протиправними, оскільки звільнення за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі Положення), можливе лише при відсутності можливості подальшого використання на службі. Але така можливість існує, що свідчить про незаконність зазначеного наказу.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала і пояснила, що на виконання рішення Херсонського ОАС, після перегляду справи апеляційним судом 16.08.2016 року, позивача було поновлено на посаді. У зв'язку з прийняттям Закону України "Про національну поліцію" з 7.11.2015 року органи міліції припинили здійснення функцій і саме з цієї дати в УМВС Херсонської області відсутні будь-які посади, міліція припинила свою діяльність як правоохоронний орган. 28.08.2016 року позивача звільнено на підставі п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штатів, оскільки відсутня можливість використання на службі в міліції та у зв'язку з неприйняттям на службу до поліції, що виключає його звільнення за п. 64 "з" Положення. Підстава прийняття такого рішення зазначена в преамбулі оспорюваного наказу у зв'язку з неприйняттям на службу до поліції. При цьому УМВС керувалося п. 64 "г" Положення, яким передбачено звільнення за скороченням штатів за відсутності можливості використання на службі.

Провадження по справі відкрито 19.01.2018 року і справа призначена до розгляду на 15.02.2018 року.

15.02.2015 року після заслуховування сторін оголошено перерву до 21.02.2018 року.

21.02.2018 року позивачем заявлено головуючому відвід, у зв'язку із чим провадження у справі було зупинено до його розгляду.

03.03.2018 року провадження поновлено та призначено до розгляду у зв'язку з відхиленням відводу.

Судом встановлено наступні обставини у справі.

03.03.2016 року постановою Херсонського ОАС від 03.03.2016 року позивач поновлений на посаді старшого оперуповноваженого УМВС в Херсонській області з 06.11.2015 року.

25.05.2016 року ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду, рішення Херсонського ОАС залишено без змін.

16.06.2016 року позивач був взятий під варту в рамках кримінального провадження.

У подальшому 13.03.2017 року запобіжний захід було змінено на домашній арешт під яким перебував до 13.04.2017 року.

01.11.2017 року позивач звернувся із заявою до відповідача про виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Листом від 29.11.2017 року позивачу повідомлено, що 26.08.2016 року його вже було поновлено на роботі на виконання рішення суду і знову звільнено відповідно до Наказу № 30 о/с від 28.08.2016 року (а.с.9).

30.11.2017 року позивач отримав копію Наказу № 30 о/с від 28.08.2016 р. який оскаржив до суду 28.12.2017 року (а.с.10).

Таким чином, суд вважає, що позивачем не пропущено строки звернення до суду.

Заслухавши сторони, проаналізувавши письмові докази та обгрунтування сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до рішення Херсонського ОАС по справі № 821/3724/15-а від 03.03.2016 року, ОСОБА_1 був звільнений з посади виконуючого обов'язки старшого оперуповноваженого управління протидіїї злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області за п. 64 "г" Положення (за скороченням штатів).

Суд у своєму рішенні належним чином мотивував підстави поновлення на роботі позивача та підстави відхилення заперечень відповідача, в тому числі що стосується застосування п. 64 «г».

Так, судом у справі № 821/3724/15-а встановлено та зазначено в судовому рішенні, що 27.10.2015 р. позивачем подано начальнику УМВС України в Херсонській області рапорт про бажання продовжувати службу в лавах Національної поліції України та 06.11.2015 р. подано відповідачу заяву про бажання проходити службу в поліції.

Виходячи з цих підстав та обгрунтувань викладених в судовому рішенні справи № 821/3724/15-а, суд відхиляє всі доводи відповідача наведені в цій справі, щодо відсутності заяви позивача про його переведення в органи поліції, відсутність можливості використання в подальшому на службі та інші надумані обставини, оскільки з цього приводу є рішення суду яке вступило в законну силу і підлягає виконанню.

Суд вважає, що поновлення позивача на роботі 16.08.2016 року і його звільнення з тих же самих підстав 28.08.2016 року носило формальний характер, має ознаки «віртуальності» та нікчемності, оскільки позивач в цей час знаходився під вартою.

Обставини перебування його під арештом не могли бути не відомі відповідачу, тому такі дії як повторне звільнення за скороченням штатів, направлення за місцем проживання позивача повідомлення про це, або які-небудь інші обгрунтування правомірності звільнення, суд розцінює як ухилення відповідачем від виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі у справі № 821/3724/15-а.

З моменту поновлення до звільнення позивача, тобто протягом 12 днів, законодавство не змінилось, не відбулось жодних подій, не виникло інших обставин чи фактів, що могли бути причиною повторного звільнення. Позивач не мав можливості скористатись своїми правами, щодо використання його на іншій роботі чи в інших органах, оскільки знаходився під арештом.

Відповідачем не враховані жодні гарантії при вивільненні за скороченням штатів, а посилання на вступну частину Наказу № 30 о/с від 28.08.2016 року, щодо зазначення у зв'язку з неприйняттям на службу до поліції, не є належним обґрунтування звільненням та виправданням правомірності дій. Тим більше, що цим діям попереднім судом вже надано оцінку.

Суд вважає, що незважаючи на те, що відповідач видав наказ про поновлення позивача на роботі, ці дії носили формальний, нікчемний характер, без наміру реального виконання рішення суду, тобто без настання реальних наслідків. Підтвердженням цьому стало наступне звільнення.

Таким чином, відповідач не виконав рішення суду у справі № 821/3724/15-а, і протиправно звільнив ОСОБА_1, що породило його повторне звернення до суду.

Виходячи з цього, суд вважає необхідним застосувати ст. 129-1 Конституції України відповідно до якої судове рішення є обов'язковим до виконання, що проігноровано відповідачем.

Щодо обґрунтувань відповідача, про застосування п. 64 «г», «з», то суд важає що вони вже були дослідженні судом у попередній справі і їх спростування викладені наступним чином.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. №114 (далі - Положення №114).

Законом України № 580-VIII передбачено утворення Національної поліції України як центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку та діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Щодо твердження представника відповідача про те, що позивача звільнено за скороченням штату у зв'язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ і що при цьому, Законом № 580-VIІI не закріплено обов'язку працевлаштовувати працівників міліції, посади яких були скорочені, в лавах Національної поліції, суд зазначає, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно п. 9 Закону № 580-VIІI, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно пункт 10 Розділу XI Закону № 580-VIІI, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Проаналізувавши вказане, суд приходить висновку, що для реалізації наведених пунктів Розділу XI Закону № 580-VIІI щодо звільнення працівників міліції за скороченням штатів необхідними є умови: скорочення штату, пропонування посад, згода працівника.

Пунктом 64 "г" Положення передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

З вказаних правових норм слідує, що звільнення працівників міліції зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів відбувається за наступних підстав: у разі відмови працівника міліції від проходження служби в поліції; у разі невідповідності вимогам до поліцейських, визначених Законом №580-VIІI при виявленні бажання проходити службу; та у разі відсутності можливості подальшого використання на службі.

При цьому, пунктом 9 Розділу XI №580-VIІI закріплено обов'язок пропонування особам, які виявили бажання працювати в поліції та відповідають вимогам до поліцейських, рівнозначні посади, або посади вищі чи нижчі щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Суд критично ставиться до тверджень представника відповідачів на те, що від позивача не надходило заяви про бажання продовжувати службу в лавах Національної поліції України, оскільки відповідно до відповіді Управління захисту економіки в Херсонській області Національної поліції України від 02.02.2016р. №4/2-314, в якому зазначено, що 27.10.2015р. на адресу УКЗ УМВС каналами електронної пошти надіслано списки працівників УПЗСЕ УМВС України в Херсонській області, які бажають продовжити службу (роботу) в лавах Національної поліції. Відповідно до зазначених списків, ОСОБА_1 виявив бажання працювати в лавах Національної поліції.

Отже, суд приходить до висновку, що звільняючи позивача на підставі пунктів 10 та 11 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIІI та пункту 64 «г» Положення за скороченням штатів, не запропонувавши позивачу іншу посаду, не дослідивши можливість використання останнього на службі в поліції, відповідач допустив порушення вимог діючого законодавства, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу та поновлення позивача на роботі.

Задовольняючи вимоги позивача у цій справі, щодо скасування Наказу № 30 о/с від 28.08.2016 року та поновлення його на роботі, суд зазначає, що перегляд фактів чи обставин які вже були предметом розгляду у справі № 821/3724/15-а можливий тільки за нововиявленими або виключними обставинами в порядку визначеному ст.ст. 361-369 КАС України. Такої заяви до суду не надходило.

Відповідно до п. 19 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивач обрав не належний спосіб захисту своїх прав, вимагаючи поновлення на рівнозначній посаді в Міністерстві внутрішніх справ.

Позивача було звільнено з посади виконуючого обов'язки старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Херсонській області. Враховуючи, що жодний штатний розпис не передбачає такого найменування посади як «виконуючий обов'язки», оскільки це є тимчасове становище, а в штатному розписі може бути посада без визначення «виконуючого обов'язки», суд вважає, що він підлягає поновлення на посаді старшого оперуповноваженого відповідного відділу.

Що стосується вимог про стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Позивача звільнено з роботи 28.08.2016 року коли він перебував під вартою, а в подальшому під домашнім арештом до 13.04.2017 року.

Таким чином, саме з дати звільнення у нього виникає право на виплату заробітної плати за вимушений прогул у зв'язку з незаконним звільненням. Що стосується попереднього періоду (перебування під вартою), то грошову компенсацію він може вимагати тільки в порядку відшкодування збитків за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності в разі такого встановлення судовими рішеннями.

Період вимушеного прогулу позивача становить з 13.04.2017 року по день прийняття рішення суду у справі, а саме по 22.03.2018 року, що відповідає 11 місяцям 9 днів. Відповідно до довідки наданої відповідачем, заробітна плата позивача за останні його два повних місяці роботи склала у вересні 1 378,67 гривень, у жовтні 3 055,31 гривень. Середній заробіток становить 2 216,99 гривень. В березні 2018 року 21 робочий день. Заробітна плата за один день становить 105,57гр. (2 216,99:21).

Таким чином, за вимушений прогул підлягає стягненню 25 337,02 гривні виходячи з розрахунку 25 337,02гр. = (11 міс. х 2 216,39гр. ) + ( 9 днів х 105,57 гр.).

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 242-246 КАС України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ від 28.08.2016 року № 30 о/с виданий УМВС України в Херсонській області (, м. Херсон, вул. Кірова 4) в частині звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) проживаючого АДРЕСА_1.

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) проживаючого АДРЕСА_1 на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській обсласті.

Стягнути з Управління МВС України в Херсонській області (, м. Херсон, вул. Кірова 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) проживаючого АДРЕСА_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 року по 22.03.2018 року включно в сумі 25 337,02 (двадцять п'ять тисяч триста тридцять сім) гривень 02 копійки.

Допустити негайне виконання в чатині стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) проживаючого АДРЕСА_1 середнього заробітку за один місяць в сумі 2 216,99 грн. (дві тисячі двісті шістнадцять) гривень 99 копійок та в частині його поновлення на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській обсласті .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26 березня 2018 р.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 12.3