Справа № 800/578/17
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2018 Київ П/9901/298/18 800/578/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання Кочерги В.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) - Погребняка С.П.,

розглянув у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до КДКП про визнання незаконним та скасування рішення,

встановив:

11 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом до КДКП з вимогами визнати незаконним і скасувати рішення КДКП від 1 листопада 2017 року № 236дп-17 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_1.» (далі - Спірне рішення) у виді звільнення з посади в органах прокуратури. У разі задоволення позову просить зобов'язати КДКП розмістити на своєму офіційному веб-сайті та офіційній сторінці інтернет-ресурсу «Фейсбук» резолютивну частину постанови суду після набрання нею законної сили. Стягнути з Державного бюджету України на його користь витрати по сплаті судового збору.

У цьому Рішенні Комісія визнала, що ОСОБА_1 вчинив низку дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 43 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), і вважає, що неодноразове порушення прокурором вимог законодавства свідчить про невиконання прокурором вимог щодо професійної відповідності, загальновизнаних світовою спільнотою прокурорів обов'язків прокурора, ігнорування ним вимог закону, що є неприпустимим.

Із посиланням на статтю 55 Конституції України, статтю 2 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП), статтю 50 Закону № 1697-VII, пункт 150 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого всеукраїнською комісією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення) ОСОБА_1 вважає Спірне рішення незаконним і таким, що порушує гарантовані Конституцією України та КЗпП його трудові права. Переконує, що покладені в основу цього Рішення факти в одному випадку отримали неправильну правову оцінку, в другому були оцінені без врахування особистих і складних сімейних обставин, в іншому кваліфіковані як протиправні поза його виною і ступенем участі в їх настанні. Зокрема, конкретизує, що представництво інтересів своєї дружини ОСОБА_3 у цивільній справі за позовом прокурора Балаклійського району Харківської області в інтересах держави в особі Служби автомобільних доріг у Харківській області до Балаклійської міської ради та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішень сесії Балаклійської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, здійснював як фізична особа, а не як посадова особа органу прокуратури. Покликання Комісії на статтю 41 Цивільного процесуального кодексу України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ЦПК), відповідно до якої прокурори не можуть бути представниками в суді, крім випадків, коли вони діють як представники відповідного органу, що є стороною або третьою особою в справі, чи як законні представники, не можна визнавати прийнятним, оскільки обмежувальна дія положень цієї статті поширюється винятково на процесуальні повноваження суду при здійснені правосуддя у конкретному цивільному спорі. Наголошує, що жоден нормативний акт, який регулює діяльність органів прокуратури, «не містить в собі обмежень (застережень) щодо неможливості здійснення представництва працівником прокуратури у цивільному процесі у питаннях пов'язаних із захистом інтересів своєї родини». Вважає, що у такий спосіб захищав особисті майнові права, права родини та своїх неповнолітніх дітей. Виокремлює, що в Спірному рішенні не зазначені дати судових засідань, кількість та часовий проміжок їх проведення. Ставлення за провину участь у засіданнях 2015-2016 року вважає безпідставними, оскільки минули строки давності притягнення до відповідальності на момент прийняття Спірного рішення.

Зазначає, що чинне законодавство України не передбачає обов'язок декларанта перевіряти інформацію членів його родини, яка надана (або не надана) останніми для заповнення декларації. Всі розділи декларації були заповненні ним виключно за інформацією, яку повідомила йому дружина. Стверджує, що був необізнаний про наявність у дружини корпоративних прав.

Несвоєчасне подання анкети доброчесності прокурора (далі - Анкети) без поважних причин більше ніж через сім місяців розцінює необ'єктивним за рядом обставин. Тривала відсутність на робочому місця через хворобу та сімейні обставини (близько 2 місяців), багаторічний стаж роботи в органах прокуратури (більше 21 року) без застосування дисциплінарних стягнень свідчать про відсутність ознак грубого порушення обов'язку подавати Анкету. Звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави у зв'язку з наявністю конфлікту інтересів та порушення правил прокурорської етики передбачається як виключний засіб вирішення конфлікту інтересів при неможливості застосування інших заходів урегулювання.

Спірне рішення КДКП ухвалила без дослідження матеріалів дисциплінарного провадження та письмових матеріалів. Вид дисциплінарного впливу обрала без урахування характеру проступку і ступеня вини, не зважила на відсутність тяжких наслідків, на відомості про його особу та обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

Звертає увагу, що звільнення відбулося у період перебування його у відпустці по догляду за дитиною по досягненню трьохрічного віку, що є неприпустимим згідно із статтею 40 КЗпП.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що неодноразове порушення вимог законодавства свідчить про те, що прокурор не виконував вимоги щодо професійної відповідальності, загальновизнані світовою спільнотою прокурорів обов'язки прокурора, ігнорував вимоги закону, що для прокурора є неприпустимим. Вчинення ОСОБА_1 кількох дисциплінарних проступків у своїй сукупності носить характер грубого порушення, що є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

У відповіді на відзив позивач, не погоджуючись з доводами відповідача, посилається на те, що він дотримувався вимог щодо забезпечення правил прокурорської етики, а також запобігання виникненню конфлікту інтересів. Мотиви прийнятого КДКП рішення свідчать про упередженість, незаконність та необ'єктивність правової оцінки скоєних правопорушень.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення дії Спірного рішення. Ухвалою від 18 січня 2018 року суд відмовив у задоволенні цього клопотання.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Кожна із сторін посилалася на доводи та докази, наведені відповідно у позовній заяві, відповіді на відзив та у самому відзиві.

Верховний Суд заслухав пояснення сторін, з'ясував обставини справи, перевірив докази, якими сторони обґрунтовували заявлені вимоги і незгоду з ними, і дійшов висновку про таке.

Стаття 123 Конституції України передбачає, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до статей 44, 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється КДКП. Дисциплінарне провадження - це процедура розгляду КДКП дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

За приписами частини третьої статті 46 цього Закону за відсутності підстав, передбачених частиною другою цієї статті (підстави для відмови у відкритті дисциплінарного провадження), член КДКП приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора. Заява за результатами проведеної перевірки доброчесності прокурора, внаслідок якої встановлено вчинення дисциплінарного проступку, є обов'язковою підставою для відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора.

Згідно з частиною шостою цієї статті під час здійснення перевірки член КДКП має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об'єднань необхідну для проведення перевірки інформацію. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, має право надавати пояснення або відмовитися від їх надання стосовно себе.

Відповідно до статті 47 Закону № 1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні КДКП. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання КДКП має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.

До повідомлення про час та місце проведення засідання КДКП, яке надсилається прокурору, додаються копія дисциплінарної скарги та висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

За частиною четвертою статті 48 цього Закону рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Статтею 49 Закону № 1697-VII визначено види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на прокурора.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті цього 49 цього Закону на прокурора може бути накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Пунктом 1 частини четвертої цієї статті передбачено, що за результатами дисциплінарного провадження КДКП може прийняти рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) у разі якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення.

Підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності визначені у статті 43 цього Закону, якими, серед інших, є невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків (пункт 1 частина перша); вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури (пункт 5 частина перша).

Згідно із довідкою Генеральної прокуратури України (далі - ГПУ) від 24 липня 2017 року № 11/1/1-822вих-17 ОСОБА_1 перебував на посаді прокурора процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності ГПУ.

19 червня 2017 року до КДКП з ГПУ надійшла дисциплінарна скарга про вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1

19 липня 2017 року згідно з автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження цю скаргу передали члену КДКП ОСОБА_5

Рішенням від 31 липня 2017 року Комісія відкрила дисциплінарне провадження за № 11/2/4-34дс-55дп-17 на підставі встановлених у дисциплінарній скарзі таких обставин.

ОСОБА_1 упродовж 2015-2017 років на підставі довіреності брав участь як представник відповідача своєї дружини ОСОБА_3 у цивільній справі за позовом прокурора Балаклійського району Харківської області в інтересах держави в особі Служби автомобільних доріг у Харківській області до Балаклійської міської ради та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішень сесії Балаклійської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0987 га за ОСОБА_3, тоді як за частиною другою статті 41 ЦПК <…> прокурори, <…> не можуть бути представниками в суді, крім випадків, коли вони діють як представники відповідного органу, що є стороною або третьою особою в справі, чи як законні представники. ОСОБА_1 попри пряму, імперативну заборону встановлену законом, будучи прокурором, брав участь у цій справі як представник, який представляв інтереси своєї дружини і не діяв як представник прокуратури чи як законний представник.

Усупереч вимогам статті 19 Закону № 1697-VII та пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 16 червня 2016 року № 205 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 206 року № 875/29005; далі - Порядок) без поважних причин не подав до 1 лютого 2017 року до підрозділу внутрішньої безпеки власноруч заповнену Анкету або, якщо не мав можливості подати її в зазначений строк через перебування у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною, через тимчасову непрацездатність, перебування за межами України та з інших поважних причин, що підтверджуються документально, не подав її протягом 30-ти календарних днів з дати закінчення строку дії зазначених обставин.

Анкету ОСОБА_1 подав лише 8 серпня 2017 року після спливу більше семи місяців від дати, встановленої для всіх прокурорів ГПУ, за відсутності поважних причин, якими можна виправдати такий строк неподання.

За пунктом 5 цього ж розділу Порядку неподання, несвоєчасне подання Анкети без поважних причин або подання Анкети, в якій прокурор не підтверджує визначені нею твердження, свідчать про невиконання обов'язку, передбаченого частиною п'ятою статті 19 Закону № 1697-VII та є підставою для притягнення його до відповідальності відповідно до законів, якими є пункти 1, 6 частини першої статті 43 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 45 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону (посадові та службові особи органів прокуратури), зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

За пунктами 5, 51 частини першої статті 46 цього Закону у декларації зазначаються відомості: про корпоративні права, що належать суб'єкту декларування або членам його сім'ї, із зазначенням найменування кожного суб'єкта господарювання, його організаційно-правової форми, коду Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, частки у статутному (складеному) капіталі товариства, підприємства, організації у грошовому та відсотковому вираженні; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб'єкт декларування або члени його сім'ї.

Під час опрацювання відомостей з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік встановлено, що ОСОБА_1 не зазначив інформацію про те, що його дружина ОСОБА_3 є одним із співзасновників та кінцевим бенефіціарним власником одного з товариств (розмір внеску до статутного капіталу 25 000 000 грн).

На підставі наведеного КДКП зазначила, що неодноразове порушення прокурором вимог законодавства свідчать про те, що прокурор ОСОБА_1. не виконує вимоги щодо професійної відповідності, загальновизнані світовою спільнотою прокурорів обов'язки прокурора, ігнорує вимоги закону, що для прокурора є неприпустимим, і вирішила, що ОСОБА_1 вчинив ряд дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Як убачається зі змісту Спірного рішення, аргументи ОСОБА_1, наведені ним на свій захист, були предметом розгляду і щодо них наведені мотиви спростування. Зокрема, Комісія мотивувала свою незгоду з твердженнями ОСОБА_1 про те, що у цивільній справі він брав участь не як прокурор, а як приватна особа, чи діяв в інтересах родини та неповнолітніх дітей, не допустив реального чи потенційного конфлікту між своїм приватним інтересом і покладеними на нього за посадою службовими повноваженнями. З цього приводу вона послалася на положення статті 41 ЦПК, якими прямо і категорично забороняється представницька участь прокурора у розгляді цивільних справ, за винятком ситуацій дозволених законом. Комісія звернула увагу на предмет спору у цивільній справі, склад учасників спору і те, що саме у конкретній цивільній справі ОСОБА_1 не представляв інтереси відповідної прокуратури, своїх неповнолітніх дітей або осіб, які перебували під його опікою чи піклуванням.

Наведені у Спірному рішенні й мотиви відмови на доводи ОСОБА_1 про причини несвоєчасного подання Анкети і про дотримання ним вимог антикорупційного законодавства. У першому випадку Комісія зазначила, що сам по собі факт неподання анкети упродовж більш ніж семи місяців від визначеної законом дати її подання не може бути виправданий будь-якими поважними причинами, а щодо другого послалася на положення частин першої, другої статті 11 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», відповідно до яких відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними <…> та можуть бути отримані у спосіб, передбачений цим Законом, а також на правила Порядку функціонування порталу електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 березня 2016 року № 784/5 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 березня 2016 року за № 427/28557), на підставі яких ОСОБА_1 мав безперешкодну можливість отримати необхідну інформацію для заповнення розділу декларації з відомостями про корпоративні права своєї дружини.

У позовній заяві та в судовому засіданні позивач покликався в основному на такі самі аргументи, що були предметом розгляду Комісії. Ці, але більш деталізовані у позовній заяві, аргументи не містять у собі новизни чи якихось інших властивостей, з огляду на які їм можна дати іншу фактичну чи правову оцінку.

У контексті фактичних обставин цієї справи слід визнати, що участь ОСОБА_1 у цивільній справі як представника фізичної особи, пори те, що ця особа була його дружиною, і вирішувався спір про надання їй земельної ділянки, за умови, що в судовому провадженні він перебував у статусі прокурора, не може не свідчити про порушення вимог закону, що не допускає його участі у розгляді цивільної справи у цій ролі. Посилання на приватний інтерес у справі, на захист інтересів неповнолітніх дітей чи родини та інші обставини подібного змісту відносно його службового становища на час розгляду справи, не дає права не виконувати приписи спеціального процесуального закону, що забороняє таку участь.

У справі немає відомостей, що участь у судових засіданнях, яка розпочалася в 2015 році і тривала в 2017 році, знаходиться за межами річного строку давності накладення на прокурора дисциплінарного стягнення із дня вчинення проступку.

Не применшують і не виключають протиправності дій ОСОБА_1 покликання на об'єктивні причини несвоєчасного подання Анкети та відсутність шкідливих наслідків від цих дій, оскільки причини, названі позивачем (довготривала хвороба та відпустка, знаходження дружини на лікарняному до пологів і після народження дитини), попри їх існування, не ілюструють і не пояснюють несвоєчасного подання Анкети принаймні після закінчення їх дії відносно фактичної дати її подання.

У рамках обставини цієї справи ОСОБА_1 мав фактичну можливість на законних підставах і незалежно від інших джерел походження відобразити в своїй декларації відомості про корпоративні права дружини. Оскільки він цього не зробив, апелювання на зазначення відомостей в обсязі, наданих йому дружиною, та на відсутність інших способів її отримання, не дає підстав вважати їх правомірними.

Відповідно до частини другої статті 43 Закону № 1697-VII притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом. З огляду на ці нормативні положення не є слушними твердження ОСОБА_1 про те, що не притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності за подання суб'єктом декларування завідомо недостовірних відомостей стосовно майна або іншого об'єкта декларування (стаття 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення) чи за порушення вимог закону щодо подання декларації про майно особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (стаття 3661 Кримінального кодексу України), унеможливлює настання дисциплінарної відповідальності.

Зі справи видно, що про засідання Комісії ОСОБА_1 був належним чином повідомлений. З покликанням на перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку засідання Комісії, призначене на 09 вересня 2017 року, просив провадити без його участі. Не заперечує того факту, що брав участь у засіданні Комісії і давав пояснення щодо поставлених йому за провину підстав дисциплінарного проступку.

Отож, процедурні гарантії ОСОБА_1 на участь у засіданні Комісії були дотримані.

При прийнятті Спірного рішення стосовно ОСОБА_1 КДКП врахувала характер діяння, кількість складових, що утворюють його сукупність, відомості, що характеризують особу прокурора, серед них й те, що раніше дисциплінарні стягнення на нього не накладалися, врахувала особисті та професійні якості. Систематичне порушення законодавства та їх наслідки в цілому давали КДКП підстави кваліфікувати дії ОСОБА_1 як невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, і визнати їх підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Обраний вид стягнення є пропорційним скоєному дисциплінарному проступку.

Варто зазначити також, що Комісія відповідно до діючого законодавства наділена дискреційними повноваженнями під час здійснення дисциплінарного провадження, що дозволяє цьому органу на власний розсуд визначати вид дисциплінарного стягнення залежно від скоєного прокурором дисциплінарного проступку та застосовувати до прокурорів обране ним дисциплінарне стягнення.

Покликання позивача про недопустимість звільнення у період його перебування у відпустці по догляду за дитиною є безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів справи надання цієї відпустки відбулося на підставі рапорту ОСОБА_1 у час, коли згідно із рішенням від 31 липня 2017 року, КДКП відкрила дисциплінарне провадження щодо нього. Наведене не вплинуло та й не могло вплинути на обставини, які покладені в основу Спірного рішення. Понад те, перебування у відпустці має значення для прийняття рішення про звільнення, однак не спростовує і не впливає на підстави звільнення.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою цієї статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розгляд заявлених вимог, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування фактичних обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідження доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дають підстави визнати позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 241- 246, 250, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 березня 2018 року.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз