Справа № 756/16718/17
Суддя: Андрейчук Т. В.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа пр. №2-а/756/162/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Субіна М.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

12 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до відповідача Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмову у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання призначити пенсію.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 01 жовтня 1986 року до 31 серпня 1987 року вона працювала на посаді педагога (викладача) у Київській дитячій музичній школі №36, а з 01 вересня 1987 року до 31 серпня 2005 року - у Київській дитячій музичній школі №40.

З 01 вересня 2005 року ОСОБА_1 працює викладачем у Київській дитячій школі мистецтв №5.

Позивач зазначила, що вона має стаж працівника освіти понад 25 років, а тому згідно з приписами п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вона звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з вимогою призначити їй пенсію за вислугу років.

Проте відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з покликанням на те, що посади, які обіймала позивач, не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909.

ОСОБА_1 стверджувала, що відмова Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні їй пенсії за вислугу років згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суперечить закону, а тому просила визнати її протиправною та зобов'язати відповідача призначити їй таку пенсію як працівнику освіти з спеціальним стажем роботи понад 26 років 6 місяців, починаючи з 01 листопада 2017 року.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити.

Представник Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у судове засідання не з'явилася, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила. У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 01 жовтня 1986 року до 31 серпня 1987 року працювала на посаді викладача по класу гітари у Київській дитячій музичній школі №36, а з 01 вересня 1987 року до 31 серпня 2005 року - на аналогічній посаді у Київській дитячій музичній школі №40 (а. с. 7-11).

01 вересня 2005 року ОСОБА_1 була призначена на посаду викладача по класу гітари у Київській дитячій школі мистецтв №5, яку обіймала до 11 вересня 2017 року (а. с. 10).

12 вересня 2017 року позивач звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки вона є працівником освіти та має спеціальний стаж роботи більше 26 років та 6 місяців.

Листом від 03 жовтня 2017 року за вих. №55878/06 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", мотивуючи це тим, що посади, які вона обіймала у Київській дитячій музичній школі №36, Київській дитячій музичній школі №40, Київській дитячій школі мистецтв №5, не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженним постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (а. с. 6).

Вирішуючи питання про правомірність дій Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років, суд виходить з такого.

Нормою ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівникам освіти надано право на отримання пенсії за вислугу років.

Ч. 4 ст. 21 Закону України "Про позашкільну освіту" передбачено, що педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року №433 "Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад" початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші) віднесено до позашкільних навчальних закладів.

Київські дитячі музичні школи №36 та №40, Київська дитяча школа мистецтв №5 є позашкільними навчальними закладами.

За положеннями п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 01 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 01 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Аналіз наведеної норми свідчить, що необхідною умовою для призначення пенсій за вислугу років за правилами п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є наявність спеціального стажу роботи на посадах у закладах і установах освіти, зазначених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Так, згаданою постановою Кабінету Міністрів України встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають такі працівники позашкільних навчальних закладів: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Робота на посаді викладача у позашкільних навчальних закладах не дає право на отримання пенсії за вислугу років.

Дорученням Кабінету Міністрів України від 06 січня 1996 року №397/21 дію Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, поширено і на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання, без внесення змін до постанови.

Проте суд звертає увагу на те, що доручення Кабінету Міністрів України не є нормативно-правовим актом і не підлягає обов'язковому застосуванню та виконанню органами державної влади.

Таким чином, наявність доручення №397/21 без унесення відповідних змін до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, не є достатньою правовою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді викладача в позашкільних навчальних закладах (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 21-5932а16).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві діяло правомірно, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 52, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 21 Закону України "Про позашкільну освіту", постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 "Про затвердження Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", керуючись ст. ст. 5, 6, 7, 9, 77, 241-247, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук