Справа № 338/1415/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1146/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Затолочного В. С.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську департаменту патрульної поліції на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Шишка О.А. в селищі Богородчани, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську департаменту патрульної поліції, Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську департаменту патрульної поліції у місті Івано-Франківську лейтенанта поліції Дуленчука Руслана Васильовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську ДПП, Інспектора роти №4 батальйону УПП у місті Івано-Франківську ДПП у місті Івано-Франківську лейтенанта поліції Дуленчука Р.В. (далі - Інспектора) з вимогами про визнання дій Інспектора з притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправними та скасування постанови серії АР № 373389 від 17.12.2017 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП. Згідно з постановою Інспектора визнаний винним у тому, що 17.12.2017 о 16:45 год в м.Івано-Франківську на перехресті вулиць Мазепи-В.Великого порушив вимогу дорожнього знаку 4.1 "Рух прямо". Стверджує, що це не відповідає дійсності, оскільки правил дорожнього руху не порушував. Дійсно, 17.12.2017 на своєму автомобілі рухався у м.Івано-Франківську по вул.Мазепи і здійснив поворот на вул.П.Орлика, а не на вул.В.Великого, вимоги знаку не порушував, оскільки зображення знака видно не було через відблиск з вітрини магазину. Був зупинений працівниками поліції, які стверджували, що він порушив правила дорожнього руху, намагався їм пояснити, що правил дорожнього руху не порушував. Однак працівники поліції не звернули уваги на його пояснення і винесли постанову, яку вважає незаконною і просить її скасувати

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.01.2018 адміністративний позов задоволено, оскільки суд прийшов до такого висновку за відсутності належних доказів винуватості позивача.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Вважає його незаконним у зв'язку з тим, що судом не з'ясовано усіх обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Суд першої інстанції прийняв в якості доказу, покази позивача без всебічного та об'єктивного дослідження інших обставини справи та неналежної оцінки доказів, наданих представником відповідача. Натомість спірну постанову вважає правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, а дії відповідача законними. Просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що оскаржувана постанова відповідача винесена з грубим порушенням норм законодавства, є необґрунтованою, упередженою за неіснуюче правопорушення, прийнята з порушення його прав, що призвело до незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Вважає рішення суду законним, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 373389, складеної 17.12.2017 Інспектором в м. Івано-Франківську, вул. П.Орлика, 5 стосовно ОСОБА_2, якою він визнаний винним у тому, що 17 грудня 2017 року о 16 год. 45 хв. в м. в м.Івано-Франківську на перехресті вулиць Мазепи - В.Великого порушив вимогу дорожнього знаку 4.1 "Рух прямо", звернувши при цьому ліворуч, чим порушив п.8.4 ПДР. На позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки не містить жодних доказів винуватості позивача і за відсутності належних доказів цього підлягає скасуванню.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Колегія суддів зазначає, що статтею 1 КУпАП визначено, що завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В пункті 1 статті 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів за порушення, зокрема, порушення вимог дорожніх знаків.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Зі змісту постанови серії АР № 373389 від 17.12.2017 видно, що відповідач, як повноважна особа на складання постанови, не зробив жодного посилання на докази, з чого слід зробити висновок про неповний та необ'єктивний розгляд адміністративної справи.

Як видно з пояснень позивача, він заперечує, що допустив порушення правил дорожнього руху, керуючи 17.12.2017 транспортним засобом, яким рухався у м.Івано-Франківську по вул.Мазепи та здійснюючи поворот на вул.П.Орлика, при тому на вул.В.Великого не повертав, вимоги знаку не порушував, оскільки зображення знака видно не було через відблиск з вітрини магазину.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Наведена позиція відповідає правовим висновкам, які зроблені Конституційним Судом України при ухваленні Рішення у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Однак, до матеріалів справи не долучено відеозапису, який би свідчив про обставини винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення. Відповідачем також не представлено будь-яких інших доказів порушення позивачем вимог ПДР.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача щодо однобічності розгляду справи, оскільки, як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції, приймаючи 27 грудня 2017 року ухвалу про відкриття провадження у справі, призначив справу до розгляду в судове засідання на 11 січня 2018 року. Цією ухвалою суд роз'яснив відповідачу, що протягом п'яти днів з дня її отримання він має право надіслати відзив на позовну заяву і подати всі докази, що підтверджують заперечення проти позову. Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення, копію ухвали про відкриття провадження та призначення її до розгляду відповідачами отримано 02 січня 2018 року. При тому, відзив на позовну заяву подано до суду лише 11.01.2018 поштовим зв'язком, який зареєстровано судом 15.01.2018, отже, такий подано поза строком, визначеним судом.

Також необхідно вказати, що покликання відповідача на візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем по справі не було надано належних доказів в розумінні ст. 251 КУпАП на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яке виразилось у порушенні вимог дорожнього знаку 4.1 "Рух прямо". Будь-яких доказів щодо того, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- кінозйомки, відеозапису, тощо відповідачем не надано. Також колегія суддів звертає увагу, що місце вчинення адміністративного правопорушення, вказане в оскаржуваній постанові, не відповідає фактичним обставинам справи. Таким чином, відповідач не довів правомірність винесення ним оскаржуваної постанови, а отже така судом першої інстанції правомірно скасована.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, додержуючи норми матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2018 року у справі №338/1415/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 19.03.2018.