Справа № 808/3015/17
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

13 лютого 2018 року Справа № 808/3015/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В.

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

09.10.2017 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач із урахуванням уточнень просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 17.08.2017 № 10916-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 28 454,41 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 08.11.2017 № 14781/15-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 18 910,37 грн.;

вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги таким.

Відповідачем відносно позивача у 2017 році було прийнято два податкових повідомлення-рішення, а саме: 1) податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 17.08.2017 № 10916-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 28 454,41 грн.; 2) податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 08.11.2017 № 14781/15-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 18 910,37 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стала несплата позивачем як власником нежитлової будівлі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік. Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки за цільовим призначенням належна позивачу будівля є ковальсько-термічним цехом, адміністративним блоком, пропускним пунктом. При цьому, відповідно до положень пп. «є» п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є обєктом оподаткування податку на майно. На думку позивача, право на отримання пільги мають як юридичні, так і фізичні особи.

Крім того, позивач зауважив, із оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не вбачається посадове становище особи, яка їх підписала. Розрахунки податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 17.08.2017 № 10916-13 та податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 08.11.2017 № 14781/15-13 також відсутні.

Із урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності, позивач вважає, що у відповідача не було жодних правових підстав для визначення йому податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у 2016 році, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків до 13 листопада 2017 року.

Позивачем було усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2017 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 27.11.2017.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.11.2017 провадження у справі зупинено до 16.01.2018, попереднє судове засідання призначено на 17.01.2018.

15.12.2017 набули чинності зміни до КАС України, запроваджені Законом України від 03.10.2017 №2147-VII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.01.2018 поновлено провадження у справі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.01.2018 призначено підготовче засідання на 25.01.2018.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.01.2018 підготовче засідання відкладено на 13.02.2018.

У підготовчому засіданні представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки належний позивачу житловий комплекс за своїми параметрами жодним чином не відноситься за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 до виробничих корпусів, цехів, складських приміщень, промислових підприємств, а тому на нього не розповсюджуються пільги щодо сплати податку на майно. Крім того, представник відповідача зауважив, що для отримання пільги щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, субєкт, який володіє вищезазначеним обєктом, повинен бути ідентифікований як юридична особа та мати статус промислового підприємства. Отже, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, пільги щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на переконання представника відповідача, не розповсюджуються на позивача. Щодо правового статусу уповноваженої особи, яка підписала оскаржувані податкові повідомлення-рішення, представник відповідача зауважив, що згідно з Наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 08.08.2017 № 2016 «Про надання повноважень» ОСОБА_2 на підставі п. 20.4 ст. 20 ПК України надано повноваження приймати податкові повідомлення-рішення відповідно до ст.ст. 266, 267, 286 ПК України.

З огляду на викладені обставини, відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У ході підготовчого засідання представниками сторін надані відповідь на відзив та заперечення на обґрунтування їх правових позицій.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.02.2018 закрито підготовче провадження і за письмовою згодою представників позивача та відповідача призначено справу до судового розгляду по суті у той же день, а саме на 13.02.2018.

13.02.2018 судом було отримано клопотання представників позивача та відповідача про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивача зареєстровано як фізичну особу-підприємця 26.05.1999 (а.с. 21-23). Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідача зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 16.09.2014 (а.с. 61).

До видів діяльності позивача за КВЕД-2010 належать: виробництво підшипників, зубчастих передач, елементів механічних передач і приводів (28.15); механічне оброблення металевих виробів (основний) (25.62); оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (45.31); діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами (46.18); ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів (33.11); ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення (33.12) (а.с. 21-23).

23.06.2011 між Мелітопольською міською радою Запорізької області з однієї сторони та позивачем з іншої сторони було укладено Договір суперфіцію № б/н (далі Договір від 23.06.2011 № б/н, а.с. 9-17), за умовами якого Мелітопольська міська рада Запорізької області надає, а позивач приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться на території м. Мелітополь за адресою вул. Шмідта, 65/3 для будівництва та експлуатації споруд виробничої бази, необхідних позивачу для здійснення господарської діяльності. Відповідно до п. 1.3 ОСОБА_3 від 23.06.2011 № б/н цільове призначення земельної ділянки будівництво, експлуатація та розміщення виробничої бази.

Згідно з п. 2.6 ОСОБА_3 від 23.06.2011 № б/н обєкт користування має використовуватись позивачем відповідно до його цільового призначення. Позивач має право здійснювати будівництво та реконструкцію на земельній ділянці відповідно до Проекту організації територій та затвердженого проекту будівництва, погодженого з Мелітопольською міською радою Запорізької області (а.с. 9).

Пунктами 3.1 та 4.1 ОСОБА_3 від 23.06.2011 № б/н визначено, що його укладено на 3 роки. Річна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і складає 21 819,50 грн. на рік (а.с. 9). За умовами п. 9.1 ОСОБА_3 від 23.06.2011 № б/н право власності на зведені позивачем обєкти нерухомості на земельній ділянці, відповідно до цього ОСОБА_3, належить позивачу. Позивач має право володіти, користуватися і розпоряджатися зведеними ним будівлями та спорудами.

Договір від 23.06.2011 № б/н зареєстрований в Управлінні комунальної власності Мелітопольської міської ради Запорізької області, про що вчинено запис від 28.06.2011 № 11001 (а.с. 15).

У 2013 році позивачем було завершено будівництво обєкта нерухомого майна ОСОБА_4 комплексу будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, 65/3. Співвласником зазначеного обєкта нерухомого майна є позивач, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 03.02.2014 № 17260058 (а.с. 20).

Відповідно до Технічного паспорту ОСОБА_4 комплексу будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, 65/3 за своїм призначенням є ковальсько-термічним цехом (а.с. 24-27).

Відповідачем відносно позивача 17.08.2017 та 08.11.2017 було прийнято два податкових повідомлення-рішення, а саме:

1) податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 17.08.2017 № 10916-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 28 454,41 грн. (а.с. 28);

2) податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 08.11.2017 № 14781/15-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 18 910,37 грн. (а.с. 44).

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення у встановленому порядку були направлені відповідачем на адресу позивача засобами поштового звязку та отримані останнім 22.08.2017 та 16.11.2017 відповідно, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с. 28, 58).

Оцінюючи правомірність нарахування відповідачем позивачу за 2016 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, суд виходить із такого.

ОСОБА_4 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.1, п.п.266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

У свою чергу, за приписами п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є обєктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. При цьому, законодавець не визначає жодних обмежень щодо використання чи невикористання таких обєктів.

Верховний Суд у своїй постанові по адміністративній справі з подібних правовідносин за позовом фізичної особи-підприємця до Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області зазначив, що Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000 (постанова Верховного Суду від 31.01.2018 по справі № 822/2624/16, № 71939089 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що основними видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є виробництво підшипників, зубчастих передач, елементів механічних передач і приводів (28.15); механічне оброблення металевих виробів (основний) (25.62); оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (45.31); діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами (46.18); ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів (33.11); ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення (33.12) (а.с. 21-23). На підставі укладеного між Мелітопольською міською радою Запорізької області та позивачем ОСОБА_3 суперфіція від 23.06.2011 № б/н (а.с. 9-17) на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Мелітополь, вул. Шмідта, 65/3, позивачем у 2013 році було збудовано ковальсько-термічний цех (а.с. 24-27). Згідно з Свідоцтвом про право власності від 03.02.2014 № 17260058 співвласником зазначеного обєкта нерухомого майна є позивач (а.с. 20).

Отже, оскільки будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є обєктом оподаткування у розумінні з п.п. «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а належна позивачу частина комплексу будівель та споруд, у свою чергу, за своїми характеристиками та цільовим використанням відповідає категорії будівель промисловості, суд вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття двох оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, якими позивачу визначено суму податкового зобовязання за 2016 рік за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості».

Доводи представника відповідача про те, що належний позивачу нежитловий комплекс за своїми параметрами не відноситься за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 до виробничих корпусів, цехів, складських приміщень, промислових підприємств суд не приймає до уваги, оскільки згідно з наявним у матеріалах справи Актом від 14.09.2017 № 1070/08-01-13-12/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2016», складеним Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області, позивачу на праві власності належить комплекс споруд (виробничі та офісні приміщення) (а.с. 77-81).

Також, в зазначеному акті перевірки відповідачем однозначно вказано, що в комплексі споруд позивача розміщені: механічний цех, склад інструментів, склад металу, заточна дільниця, побутові приміщення, офіс, склад готової продукції. Позивач здійснює діяльність у власних виробничих та офісному приміщеннях (а.с. 79). Отже, суд у тому числі на підставі даних Акту перевірки робить висновок, що належна позивачу ОСОБА_4 комплексу будівель та споруд дійсно відноситься до промислових будівель, які, у свою чергу не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не розповсюджуються на фізичних осіб-підприємців, оскільки Верховним Судом 31.01.2018 було розглянуто адміністративну справу № 822/2624/16 з подібних правовідносин та з аналогічним субєктним складом і рішення було ухвалено на користь позивача фізичної особи-підприємця (№ 71939089 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Із урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно двічі нарахував позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, за 2016 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач, на переконання суду, обґрунтував та довів протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на відсутність у відповідача підстав для нарахування позивачу у 2016 році податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості.

У свою чергу, відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів і мотивів, за наявності яких суд мав би право відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 по адміністративній справі № 822/2624/16.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а відтак адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжним дорученням від 29.09.2017 № 625 (а.с. 29) підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 640,00 грн. Отже, відповідна сума підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 139, 143, 241 246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фучика, буд. 1/1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (, 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 17.08.2017 № 10916-13, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 28 454,41 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 08.11.2017 № 14781/15-13, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 18 910,37 грн.

Судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фучика, буд. 1/1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Прудивус