Справа № 826/2269/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2018 року № 826/2269/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у м. Києві до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за участі третьої особи - ОСОБА_1, про визнання неправомірними дій, скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом звернулося Головне управління ДФС у м. Києві до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за участі третьої особи - ОСОБА_1, в якому просить:

- визнати дії державного виконавця Шабанова В.В. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 18.01.2017 року у ВП № 53023765 протиправними;

- скасувати постанову державного виконавця Шабанова В.В. про накладення штрафу від 18.01.2017 року у ВП № 53023765.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент винесення спірної постанови Головне управлінням ДФС у м. Києві здійснило всі необхідні дії для повного виконання судового рішення, про що повідомило державного виконавця, однак останній цю інформацію проігнорував.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити.

Представник відповідача і третя особа до суду не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення відповідного рішення), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення відповідного рішення), суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова В.В. від 01.12.2016 року відкрито виконавче провадження № 53023765 з примусового виконання виконавчого листа № 826/25348/15 від 29.11.2016 року, виданого Київським апеляційним адміністративним судом, про зобов'язання Головне управління ДФС у м. Києві виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням сум заробітної плати, отриманої ним у СП ТОВ «Група 4 Секурітас ЛТД» за період з 12.11.2015 року по 06.07.2016 року.

У цій постанові визначено строк боржнику до 20.12.2016 року, в який необхідно надати інформацію про виконання зазначеного рішення з долученням підтверджуючих документів.

18.01.2017 року державним виконавцем Шабановим В.В. прийнято постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100, 00 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду.

Не погоджуючись із цією постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, у своєму листі від 20.12.2016 року № 10931/9/26-15-05-02-55 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило відповідача про те, що нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 12.11.2015 року по 06.07.2016 року складає 13306, 65 грн. Відповідно до відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з 21.12.2015 року по 30.06.2016 року ОСОБА_1 нараховані доходи за роботу у СП ТОВ «Група 4 Секурітас ЛТД» у розмірі 43999, 69 грн.

Враховуючи те, що вказана сума доходів перевищує розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, фінансові зобов'язання Головного управління ДФС у м. Києві перед ним відсутні.

До вказаного листа додано копію наказу від 06.07.2016 року № 615-о про поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника оперуповноваженого першого відділу охорони майнового комплексу ДФС України оперативного управління ГУ ДФС у м. Києві з 13.11.2015 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.11.2015 року по 06.07.2016 року.

Повідомлення про виконання судового рішення, як свідчить відповідна відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, отримано відповідачем 26.12.2016 року.

Однак, не зважаючи на наявність інформації про виконання виконавчого листа № 826/25348/15 від 29.11.2016 року, виданого Київським апеляційним адміністративним судом, у своїй постанові про накладення штрафу державний виконавець Шабанов В.В. зазначив, що станом на 18.01.2017 року рішення суду боржником не виконано (підтвердження про виконання не надано) і наклав на ГУ ДФС у м. Києві штраф у сумі 5100, 00 грн.

Наведені обставини свідчать про те, що державний виконавець проігнорував повідомлення ГУ ДФС у м. Києві про виконання судового рішення, надіслане в останній день встановленого строку для надання боржником інформації, та не здійснив перевірку обставин такого виконання, що суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що при винесенні постанови про накладення на позивача штрафу державний виконавець діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому такі його дії є протиправними, а прийнята постанова підлягає скасуванню.

У відповідності до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У даному випадку ГУ ДФС у м. Києві звернулося до суду як сторона виконавчого провадження та не діє як суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова Віталія Валерійовича по винесенню постанови про накладення штрафу від 18.01.2017 року у ВП № 53023765.

Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова Віталія Валерійовича про накладення штрафу від 18.01.2017 року у ВП № 53023765.

Присудити на користь Головного управління ДФС у м. Києві понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3200, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов