Справа № 265/8815/17
Суддя: Вайновський А. М.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 265/8815/17
Провадження № 2-а/265/112/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Вайновського А. М., за участю секретаря судового засідання Тулянкіної М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з 23.01.2007 він здобув право на пенсію за вислугою років, яка була призначена йому Управління пенсійного фонду України у м. Луганську Луганської області та сплачувалася йому за місцем реєстрації у м. Луганську. У квітні 2014 року на території м. Луганська розпочалася антитерористична операція, яка продовжується до сьогодення. У зв'язку із вказаними обставинами з 11.11.2014 він став на облік та отримав довідку внутрішньо переміщеної особи в Управлінні праці та соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради та Центрального управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполі, який відповідно до встановленого порядку передав його документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким йому було поновлено виплату пенсії. З 12.06.2015 він змінив місце реєстрації та проживання, зареєструвавшись у Лівобережному районі міста Маріуполя. Набувши реєстрацію у місті Маріуполі, 28.08.2017 він звернувся до УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради із заявою про його зняття з обліку як внутрішньо переміщеної особи. При цьому у серпні 2017 року відповідач без будь-якого попередження припинив виплату пенсії та зобов'язав його надати до УПФУ довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Вважаючи такі дії протиправними, просив визнати їх такими, та зобов'язати поновити виплату пенсії з 01 серпня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги адміністративного позову підтримав.

Представник відповідача - Головного управління ПФУ в Донецькій області Майстренко Н.В., діюча на підставі довіреності, в судовому засідання вимоги адміністративного позову не визнала та пояснила, що позивач був зареєстрований у місті Луганську. З липня 2014 року територія міста Луганська є тимчасово окупованою територією. Позивач залишив територію міста Луганська та був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у місті Маріуполі на підставі довідки від 30.11.2016 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, на підставі якої його було прийнято на облік у ГУ ПФУ в Донецькій області, яким здійснювалося подальше призначення і нарахування пенсійних виплат. У грудні 2016 року головний управлінням було отримано копію паспорту про зміну місця реєстрації з м. Луганська на м. Маріуполь з 12.06.2015. Довідка щодо зімни місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, позивачем не надавалася, що стало підставою для припинення виплати пенсії з 01.08.2017 відповідно до положень Постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Вважаючи дії ГУ ПФУ в Донецькій області правомірними, просила відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову за безпідставністю.

Представник третьої особи - Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області Вайншток Б.Г., діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні вирішення справи покладав на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши наявні письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є пенсіонером за вислугою років, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

З паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 вбачається, що позивач ОСОБА_1 у період з 06.12.2007 по 12.06.2015 був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_2, а з 12.06.2015 і по теперішній час зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1.

Як вбачається з офіційної відповіді на звернення ОСОБА_1, наданої ГУ ПФУ в Донецькій області від 27.10.2017 за № 1310-К-01, позивач перебуває на обліку у даному управлінні як одержувач пенсії за вислугою років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Даним листом позивача було повідомлено, що з метою приведення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, якими змінено місце проживання одночасно зі зміною місця реєстрації, до вимог законодавства, з 01.08.2017 виплату пенсії йому зупинено. Одночасно позивачеві роз'яснено, що з метою продовження виплати пенсії йому необхідно звернутися до управління ПФУ із відповідною заявою, додатково надавши довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Наведені у вказаному листі-відповіді обставини у повному обсязі узгоджуються із твердженнями позивача, наведеними за змістом адміністративного позову, а також поясненнями представника відповідача, наданими в ході розгляду справи.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції країни і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Статтею 46 Конституція України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено місто Донецьк.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Положеннями Преамбули Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII від 20.10.2014), цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статті 1 та 2 Закону передбачають, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно із положеннями ст. 7 Закону № 1706-VII від 20.10.2014 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Отже, зазначений Закон у відповідності до Конституції України розділяє різні види державного забезпечення, а саме, пенсійне забезпечення від соціального страхування та соціальних послуг.

Натомість, Кабінет Міністрів України своєю постановою № 365 від 08.06.16 затвердив Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, в яких об'єднав у категорію соціальних виплат пенсії (щомісячне довічне грошове утримання), довічні державні стипендії, усі види соціальної допомоги та компенсацій, матеріальне забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг.

Жоден Закон України не містить визначення такої групи виплат як «соціальні виплати».

Закон України «Про соціальні послуги» встановлює, що соціальні послуги - це комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем.

Згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за вислугою років, у ГУ ПФУ в Донецькій області соціальних послуг/виплат не отримує, зупинення виплати пенсії позивачу відбулося без прийняття будь-якого рішення органом ПФУ.

Тобто, право на отримання пенсії, а не соціальної послуги (виплати, допомоги), стало залежним від місця проживання позивача, який є громадянином України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином, судом було достовірно встановлено, що відповідач, не приймаючи рішення відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01.08.2017 зупинив виплату пенсії позивачеві, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

У зв'язку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Задовольняючи пред'явлений адміністративний позов по суті суд у відповідності до вимог ст.ст. 132, 139 КАС України стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 246 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (85845, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області (84122, Донецька область, місто Слов'янськ, площа Соборна, будинок №3, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області щодо припинення з 01 серпня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_1.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області щодо припинення з 01 серпня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_1

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2017 року у раніше призначеному розмірі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до Донецького Апеляційного суду адміністративного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його оголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження оголошено, в порядку передбаченому ч.2 та ч.3. ст. 295 КАС України.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2018 року.

Суддя: А.М. Вайновський