Справа № 826/10956/14
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Тітал" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року (повний текст постанови складено 22 листопада 2017 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Тітал" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.03.2014 № 2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

За наслідками розгляду касаційної скарги податкового органу ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 травня 2016 року рішення судів усіх інстанцій скасовано, а матеріли справи направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, в зазначеній ухвалі Вищий адміністративний суд України зазначав у висновку, що основним доводом Інспекції, яким вона мотивує невизнання права Товариства на бюджетне відшкодування в сумі 340 995 грн., є порушення платником підпункту «а» пункту 200.4 статті 200 ПК внаслідок несплати постачальником заявлених до відшкодування сум ПДВ у ціні придбаних товарів (послуг). При цьому, суди попередніх інстанцій керувалися принципом персональної відповідальності платника у сфері податкового права, відповідно до якого наслідки порушення контрагентом платника податкового обов'язку не можуть перекладатися на такого платника за відсутності доказів недобросовісності останнього у податкових правовідносинах.

При новому розгляді справи суд першої інстанції мав з'ясувати для правильного вирішення даного спору та надати правову оцінку усім обставинам справи щодо дотримання платником умов, з якими стаття 200 ПК пов'язує право платника на бюджетне відшкодування ПДВ, у тому числі й факт сплати Товариством відповідних сум ПДВ постачальникам у ціні придбаних товарів (послуг).

За наслідками нового розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, прийнятою без врахування наявних доказів та обставин справи, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

До Київського апеляційного адміністративного суду від відповідача відзив не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань наступних звітних (податкових) періодів за листопад 2013 року.

За результатами зазначеної перевірки складено акт від 26.02.2014 №405/1-26-50-15-02-24571799, в якому зафіксовано порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.200.4 абзац "а" ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2013 року на 181 094,67 грн. та завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів за листопад 2013 року на загальну суму 340 995 грн.

13.03.2014 відповідачем на підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення - рішення:

- №2, яким позивачу зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість за жовтень 2013 року у сумі 181 095 грн.;

- №2, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого на рахунок платника) з податку на додану вартість у розмірі 340 995 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції - 85 248,75 грн.

За наслідками процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 29.05.2014 №4766/10/26-15-10007-15 скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.03.2014 №2, а податкове повідомлення-рішення від 13.03.2014 №2 - залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.200.4 абзац "а" ст.200 Податкового кодексу України та завищення у зв'язку із цим суми бюджетного відшкодування є правильними.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України встановлено порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Так, відповідно до п. 200.1 зазначеної статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 200.4 ст.200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.

Згідно п. 200.6 Податкового кодексу України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Отже, до суми бюджетного відшкодування з ПДВ звітного періоду включається сума фактично сплачена отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах.

При цьому, платник податків має право включити суму від'ємного значення з ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню до складу відповідного бюджетного відшкодування та/або до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. При цьому, залишок суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду відображається в додатку № 2, до відповідної декларації, а розрахунок бюджетного відшкодування відображається в рядку 22 декларації та додатку № 3 до неї.

Крім того, від'ємне значення попередніх періодів може бути заявлено платником у складі сум бюджетного відшкодування або включене до податкового кредиту наступного податкового періоду. Чинне податкове законодавство не містить обов'язку платника податку, який має від'ємне значення податку на додану вартість, заявляти таку суму до бюджетного відшкодування, і, одночасно, не містить заборону на включення в повному обсязі такого від'ємного значення до податкового кредиту в наступному податковому періоді.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2013 року № від 19.12.2013 з додатками, якою задекларовано в рядку 22 "Залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду" та в рядку 23.2 "Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів" суму 384 519,00 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що в останньому зафіксовано факт виявленої розбіжності у податковій звітності позивача, а саме протиправне включення ТОВ "Компанія "Тітал" до податкового кредиту у жовтні 2013 році податку на додану вартість у сумі 181 094,67 грн. по операціям з ТОВ "Інмарко ЛТД", податкові зобов'язання якого за вказаний період зменшені згідно з актом Індустріальної ОДПІ м. Харкова від 28.01.2014 №58/20-36-22-03-07 про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, а тому відповідачем зроблено висновок про те, що товариство безпідставно сформував податковий кредит за рахунок ТОВ "Інмарко ЛТД" за жовтень 2013 року у сумі 181 094,67 грн., що призвело до завищення в подальшому бюджетного відшкодування ПДВ.

Крім того, податковим органом встановлено фактичну оплату позивачем за товари та послуги лише в сумі 43 524,00 грн. відповідно до результатів звірки даних, зазначених у розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ із даними наданих первинних документів, а тому вважав залишок суми 340 995 грн. непідтвердженим щодо здійснення оплати постачальникам товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах.

Втім, позивачем в суді підтверджено те, що товариством сплачено задекларовані суми податку на додану вартість у складі вартості товару. Факт сплати таких сум підтверджуються наданими апелянтом банківськими виписками.

Крім того, колегія суддів вважає правомірним формування позивачем суми бюджетного відшкодування за листопад 2013 року за рахунок залишку від'ємного значення, сформованого в попередні місяці 2013 року.

Щодо ненадання відповідних доказів (первісних документів) до перевірки, колегія суддів звертає увагу на те, що в акті перевірки відповідача в переліку документів зазначено, що у ході перевірки використано платіжні доручення, виписки банку за жовтень, листопад 2013 року. В той же час, акт не містить відомостей, що до перевірки позивачем не було надано всі докази на підтвердження факту сплати ПДВ та, що такі податковий орган вимагав надати.

Наразі, відповідачем під час розгляду справи судом не надано доказів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення та не спростовано доводів позивача.

На підставі викладеного, суд першої інстанції помилково вважав обґрунтованими висновки податкового органу.

Зважаючи на той факт, що відповідач не надав доказів правомірності свого рішення колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог закону та підлягає скасуванню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Тітал" задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нову, якою позов Публічного акціонерного товариства "Компанія "Тітал" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 13.03.2014 № 2.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю.Кучма