Справа № 819/1815/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/202/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.

за участі секретаря Смидюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року (суддя Подлісна І.М., м. Тернопіль, повний текст постанови складено 13 листопада 2017 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дружба» до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дружба» 23 жовтня 2017 року звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 17.05.2017 №, яким позивачу визначено грошове зобовязання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у розмірі 315931 грн. 80 коп., покликаючись на те, що ТОВ «Агрокомпанія «Дружба» є сільськогосподарським підприємством, а тому застосування норм ст.203 ПК України, що регламентують розрахунки з бюджетом до норми, що регламентує порядок, за яким сума податку на додану вартість не підлягає сплаті до бюджету, а залишається в розпорядженні сільськогосподарського підприємства, є неправомірним.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року у справі №819/1815/17 позов задоволено.

З ухваленим у справі рішенням не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що перевіркою встановлено факт несвоєчасного зарахування позивачем на спеціальний рахунок податку на додану вартість, нарахованого за операціями зі спеціальним режимом оподаткування, такий податок має зараховуватися на спеціальний рахунок у строки, встановлені для сплати відповідного податку, тому до позивача правомірно застосовано санкції передбачені ст.126 ПК України. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що ТОВ «Агрокомпанія «Дружба» 15.04.2003 зареєстроване як юридична особа Теребовлянською районною державною адміністрацією. Позивач є платником спеціального режиму оподаткування, основні види діяльності по КВЕД:01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Посадовими особами відповідача 20.04.2017 проведено камеральну перевірку ТОВ «Агрофірма «Дружба» з питань порушення правил перерахування суми ПДВ, що залишаються у розпорядженні сільськогосподарського підприємства, згідно статті 209 ПК України, якою встановлено порушення вимог п.203.2 ст.203, п.209.2 ст.209 ПК України в частині несвоєчасного перерахування суми ПДВ, що залишилися у розпорядженні підприємства на спеціальний рахунок підприємства в сумі 1579659 грн. За результатами перевірки складено акт від 20.04.2017 №1433//19-00-1201/7/31877338.

17 травня 2017 року на підставі вказаного акта ГУ ДФС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення - рішення форми «Ш» №, яким позивачу визначено грошове зобовязання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у розмірі 315931 грн. 80 коп.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суми податку на додану вартість, нараховані позивачем - сільськогосподарським підприємством ТОВ «Агрокомпанія «Дружба» від операцій за спеціальним режимом оподаткування акумулюються на спеціальному рахунку, до бюджету не вилучаються і залишаються у розпорядженні платника податку, тобто такі суми не є грошовим зобов'язанням в розумінні ПК України. Оскільки податковим законодавством не передбачено нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне перерахування сум податку на додану вартість, що залишаються у розпорядженні сільськогосподарського підприємства на спеціальному рахунку, тому відсутні правові підстави для застосування до позивача санкції встановленої ст.126 ПК України за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов'язання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст.92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до пп.209.1, 209.2 ст.209 ПК України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування. Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.3 «Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11 на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в строки, встановлені статтею 203 Кодексу, подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби. Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету. Сільськогосподарське підприємство подає за місцем своєї реєстрації не пізніше останнього календарного дня місяця, що настає за звітним (податковим) періодом, органові державної податкової служби копії платіжних доручень про фактично зараховані на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість за кожний звітний (податковий) період.

Судом встановлено, що позивач ТОВ «Агрокомпанія «Дружба» зареєстроване як сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, у період, який перевірявся, здійснювало облік та подавало декларації за операціями, що підлягають спеціальному режиму оподаткування.

Згідно з п.209.1, 209.2 ст.209 ПК України резиденти, як-от: юридичні особи та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами (абз.2 п.п.14.1.213 п.14.1 ст.14 ПК України), які провадять підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у п.209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до спеціального режиму оподаткування сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Для спеціального режиму оподаткування сільськогосподарських підприємств характерні, зокрема, такі особливості: - кошти, які сплачуються платником податків, акумулюються на його спеціальному рахунку, відкритому в установах банків або в органах Державного казначейства України (абз.2 п.209.2 ст.209 ПК України). Нагромадження коштів на цьому рахунку здійснюється відповідно до Порядку; - кошти платник податків має використовувати лише у конкретно встановлених законодавством цілях - для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей (абз.2 п.209.2 ст.209 ПК України); - за нецільове використання таких коштів платник податків притягується до відповідальності (п.123.2 ст.123 ПК України).

Відповідно до пп.11.1-11.3 ст.11 ПК України спеціальні податкові режими встановлюються та застосовуються у випадках і порядку, визначених виключно цим Кодексом. Спеціальний податковий режим - це система заходів, що визначає особливий порядок оподаткування окремих категорій господарюючих суб'єктів. Спеціальний податковий режим може передбачати особливий порядок визначення елементів податку та збору, звільнення від сплати окремих податків та зборів.

Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України як грошове зобов'язання платника податків розуміють суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена у встановлений законом строк).

За змістом пп.14.1.265 п.14.1 ст.14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.36.1 ст.36 ПК України на платника податку покладається обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п.30.1 ст.30 ПК України податкова пільга - податкове та митне законодавство передбачає пільги, за яких можливе звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплати ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п.30.2 ст.30 ПК України.

Підставами для податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п.30.2 ст.30 ПК України).

Аналізуючи вищенаведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає, що неперерахування сільськогосподарським підприємством сум ПДВ до бюджету, а залишення їх на своєму спеціальному рахунку і використання на цілі та в порядку, що встановлені податковим законодавством, є пільгою (преференцією), що надається цій категорії спеціальних суб'єктів оподаткування з урахуванням особливостей їх статусу та сфери діяльності. Разом з тим, така пільга не звільняє їх від виконання інших обов'язків у разі настання обставин, з якими ПК України пов'язує вчинення певних дій, зумовлених цим податком, зокрема й строків сплати узгоджених податкових зобов'язань встановлених ст.126 ПК України, при цьому, та обставина, що сільськогосподарське підприємство не сплачує суми податкового зобов'язання до бюджету, а залишає їх у своєму розпорядженні й акумулює на спеціальному рахунку, не означає, що цей платіж перестає бути податком, а тому до позивача можуть застосовуватись штрафні санкції за порушення вимог податкового законодавства.

Аналогічна правова позиція щодо застосування штрафних санкцій передбачених ПК України до осіб, що обрали спеціальний режим оподаткування сільськогосподарських підприємств, висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року (справа №21-4032а15).

Пункт 57.1 ст.57 ПК України передбачає, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з абз.3 п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, що підлягав перевірці, позивач порушив строки перерахування (акумулювання) на свій спеціальний рахунок сум узгоджених зобов'язання з податку на додану вартість зі спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства по податкових деклараціях на 1242, 1148, 1122, 1061, 1030, 969, 989, 955, 926, 374, 364, 290, 228, 221, 254, 238, 138, 132 дні.

Загальна сума задекларованих грошових зобов'язань з податку на додану вартість зі спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства по деклараціях у вищезазначені періоди, строки перерахування (акумулювання) яких пропущено позивачем, складає 1579659 грн.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем доведено факт порушення ТОВ «Агрокомпанія «Дружба» строків перерахування (акумулювання) на свій спеціальний рахунок сум узгоджених зобов'язання з ПДВ зі спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, тому контролюючий орган відповідно до вимог п.126.1 ст.126 ПК України застосував штраф у розмірі 20 % у сумі 315931 грн. 80 коп. за платежем податок на додану вартість, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2017 прийнято правомірно, разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дружба» до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Повне судове рішення складено 21 березня 2018 року.