Справа № 826/14444/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2018 року № 826/14444/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

суддів Пащенка К.С.

Чудак О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_2
до Кабінету Міністрів України
проскасування постанови в частині
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- Міністерство охорони здоров'я України

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа Міністерство охорони здоров'я України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: «Визнати частково нечинним пункт 2 «Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 16 березня 2017 р. №180, а саме абзаци перший та третій пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 р. №333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення» (Офіційний вісник України, 2009 р., №27, ст. 906; 2016 р. №3 ст. 166)»; - «Визнати нечинними п. 1 Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 року №180, та поновити дію Постанови Кабінету Міністрів України від 5 вересня 1996 р. №1071 «Про порядок закупівлі лікарських засобів закладами та установами охорони здоров'я, що фінансуються з бюджету» (ЗП України, 1996 р., №17, ст. 480)».

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має орфанне захворювання і відноситься до груп населення, для яких до набуття чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 року №180 лікарські засоби для амбулаторного лікування відпускались безоплатно та пільгово, як це було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» з врахуванням Переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва, які можуть закуповувати заклади й установи охорони здоров'я, що повністю або частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 1996 року №1071. В зв'язку зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №180, безкоштовні та пільгові рецепти можуть виписуватися виключно на лікарські засоби, які включені до Національного переліку основних лікарських засобів, в той же час, лікарський засіб, необхідний позивачу, відсутній у вказаному переліку.

За таких обставин, на думку позивача, порушується її конституційне право, визначене ст. 49 Конституції України, на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування, а також на отримання у державних і комунальних закладах охорони здоров'я безоплатної медичної допомоги.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, Кабінету Міністрів України, заперечив проти задоволення позовних вимог.

В обгрунтування заперечень проти позову вказував на те, що з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів, усунення множинності рішень щодо безоплатного і пільгового відпуску лікарських засобів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 17 серпня 1998 року №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань», якою було встановлено, що безоплатно і на пільгових умовах для відповідних груп населення відпускаються лікарські засоби, зазначені у переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва, який додавався до даної постанови. Оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України №180 внесені зміни до постанови №1303, зокрема, було встановлено, що безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, включені до Національного переліку основних засобів. Цією ж редакцією затверджена нова редакція самого Національного переліку. При цьому, Міністерством охорони здоров'я України в межах компетенції, встановленої п. 8.7 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267, та яким (Положенням) було затверджене Положення про Національний перелік основних лікарських засобів, один раз на рік здійснюється перегляд Національного переліку лікарських засобів та вносяться зміни за результатами оцінки порівняльної ефективності (результативності), безпеки та економічної доцільності лікарських засобів.

Щодо гарантії прав позивача, визначених Конституцією України, представник відповідача наголосив на рішеннях Конституційного Суду України, зокрема, від 26.12.2011 року у справі №20-рп/2011, від 25.01.2012 року у справі №3-рп/2012, від 08.10.2008 року у справі №20-рп/2008, згідно яких розмір соціальної підтримки залежить від соціально-економічних можливостей держави.

Третя особа, Міністерство охорони здоров'я України, також заперечувала проти задоволення позовних вимог, наголошуючи на тому, що постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2017 року №1009 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року №1303» внесені зміни до абзацу 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань», відповідно до яких безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров'я. Ця постанова набрала чинності 1 січня 2018 року. Отже, з 01 січня 2018 року безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров'я, а не тільки ті, які включені до Національного переліку основних лікарських засобів.

Заслухавши доводи та заперечення учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, 16 березня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №180 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», згідно з якою постановлено: « 1. Внести до постанов Кабінету Міністрів України зміни, що додаються. 2. Визнати такими, що втратили чинність, постанови Кабінету Міністрів України згідно з переліком, що додається. 3. Міністерству охорони здоров'я у тримісячний строк: 1) затвердити Положення про застосування Національного переліку основних лікарських засобів під час організації процесу забезпечення населення лікарськими засобами в закладах і установах охорони здоров'я, що повністю або частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів; 2) привести власні нормативно-правові акти у відповідність із цією постановою. 4. Ця постанова набирає чинності з 1 липня 2017 р., крім абзацу третього підпункту 1 та підпункту 2 пункту 2 змін, затверджених цією постановою, які набирають чинності з дня опублікування цієї постанови».

Даною постановою затверджено Перелік постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, у відповідності з яким втратили чинність: - постанова Кабінету Міністрів України від 05 вересня 1996 року №1071 «Про порядок закупівлі лікарських засобів закладами та установами охорони здоров'я, що фінансуються з бюджету»; - пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2001 року №1499 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Також, оскаржуваною постановою затверджено «Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України», зокрема п. 1 цих Змін абзац 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» викладено в такій редакції: «Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, включені до Національного переліку основних лікарських засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 р. №333».

У постанові Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 року №333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення» п. 1 доповнено, зокрема, п. 1-1 такого змісту:

« 1-1. Лікарські засоби, що в установленому законом порядку зареєстровані в Україні та включені до Національного переліку основних лікарських засобів, затвердженого цією постановою, підлягають закупівлі закладами і установами охорони здоров'я, що повністю або частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Обсяги потреби в закупівлі лікарських засобів визначаються за видами медичної допомоги в порядку, встановленому Міністерством охорони здоров'я.

За умови задоволення в повному обсязі потреби в лікарських засобах, зареєстрованих в Україні в установленому законом порядку та включених до Національного переліку основних лікарських засобів, затвердженого цією постановою, замовники можуть закуповувати лікарські засоби, що в установленому законом порядку зареєстровані в Україні та не включені до зазначеного Національного переліку. При цьому перевага надається лікарським засобам, включеним до галузевих стандартів у сфері охорони здоров'я».

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2017 року №1009 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. №1303», яка набрала чинності з 01 січня 2018 року, абзац 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» викладено в новій редакції: «Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров'я».

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2017 року №1081 «Про внесення змін до Національного переліку основних лікарських засобів», яка набрала чинності з 01 січня 2018 року, Національний перелік основних лікарських засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 року №333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення» викладено в новій редакції.

Основним аргументом для звернення позивача до суду із заявленими позовними вимогами слугувало те, що медичні препарати для громадян, які страждають на орфанні метаболічні захворювання, а позивач відноситься саме до таких громадян, не включені до Національного переліку основних лікарських засобів, які можуть отримуватись такими громадянами безоплатно і на пільгових умовах і, відповідно, позивач позбавлена можливості безоплатно і на пільгових умовах отримувати такі препарати.

Постанова Кабінету Міністрів України №180 від 16 березня 2017 року, оскаржувана позивачем в частині, звузила, на думку позивача, її конституційні права, оскільки, вона змушена купувати такі лікі самостійно. Внесені ж постановою Кабінету Міністрів України №1009 від 13 грудня 2017 року зміни не гарантують відновлення цих прав, оскільки залежать від затверджених галузевих стандартів у сфері охорони здоров'я і бюджетних програм на відповідний рік.

Процедурні питання з приводу прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 року №180 позивачем не оскаржуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Належність позивача і його захворювання до групи осіб і категорій захворювань, які підпадають під дію постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року №1303 щодо безоплатного або на пільгових умовах відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів визнається судом і не заперечується учасниками справи.

З матеріалів справи, зокрема з листа Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26 жовтня 2017 року №061-11317/04.03 вбачається, що позивач перебуває на диспансерному обліку в амбулаторії загальної практики - сімейної медицини Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва» та у разі амбулаторного лікування, згідно з чинним законодавством, має право на безкоштовне забезпечення медикаментами за пільговими рецептами лікарів. Починаючи з листопада 2016 року кошторисними призначеннями ЦПМСД «Русанівка» на 2016 рік та на 2017 рік заплановано (пільгові медикаменти - відшкодування) кошти на забезпечення позивача імунобіологічними дороговартісними препаратами «Енбрел» або «Сімпоні». Щомісячно вищевказані препарати позивач отримував безкоштовно за пільговими рецептами. Однак, після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 року №180, з 01 липня 2017 року, позивачу було відмовлено у виписці рецепта для отримання на пільгових умовах лікарського засобу «Сімпоні», як такого, що не ввійшов до Національного переліку основних лікарських засобів. Проте, з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року №718 «Деякі питання закупівлі лікарських засобів», якою передбачено здійснення до 1 січня 2018 року закладами і установами охорони здоров'я безоплатного та пільгового відпуску лікаріських засобів, що в установленому законом порядку зареєстровані в Україні та включені до Державного реєстру лікарських засобів (в тому числі тих препаратів, що не включені до Національного переліку основних лікарських засобів), лікарем було виписано позивачу пільговий рецепт на лікарський засіб «Сімпоні».

З наведеного слідує, що з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року №718 «Деякі питання закупівлі лікарських засобів» позивач отримувала лікарські рецепти на безоплатне отримання необхідних їй медикаментів до 01 січня 2018 року.

Крім того, як вже було зазначено вище, 01 січня 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2017 року №1009, згідно з якою внаслідок внесених змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. №1303» абзац 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» викладено в новій редакції, а саме: «Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров'я».

Таким чином, з 01 січня 2018 року передбачено безоплатний або на пільгових умовах відпуск лікарських засобів, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров'я, а не лише тих, які включені до Національного переліку основних лікарських засобів.

Як зазначив представник третьої особи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1303, відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями закладів охорони здоров'я за місцем проживання цих осіб. Витрати, пов'язані з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, провадяться за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевими бюджетами на охорону здоров'я.

Щодо залежності затверджених галузевих стандартів у сфері охорони здоров'я від бюджетного фінансування та розгляду відповідних пропозицій з приводу включення певних медикаментів до Національного переліку, позивач також звертала увагу на лист Міністерства охорони здоров'я України від 25 січня 2017 року №04.01.17-К-25006/1394, за змістом якого псоріатична артропатія не входить до переліку нозологій, які фінансуються з державного бюджету за програмою «Закупівля медикаментів для громадян, які страждають на орфанні метаболічні захворювання». Бюджетною програмою КПКВК 2301400 «Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру» за напрямом «Закупівля лікарських засобів, імунобіологічних препаратів (вакцин) медичних виробів, інших товарів і послуг» у частині «Закупівля медикаментів для громадян, які страждають на орфанні метаболічні захворювання» на 2018 рік передбачено фінансування на рівні 2017 року. Пропозиція щодо розширення номеклатури за напрямом «Закупівля медикаментів для громадян, які страждають на орфанні метаболічні захворювання» на 2018 рік відхилена.

Разом з тим, враховуючи, що станом на час розгляду і вирішення справи по суті, необхідний позивачу лікарський засіб «Сімпоні» не включений до Національного переліку основних лікарських засобів та відхилена пропозиція на 2018 рік щодо розширення номеклатури за напрямом «Закупівля медикаментів для громадян, які страждають на орфанні метаболічні захворювання», позивачем не спростовано того факту, що в 2018 році позивачем отримано безоплатно необхідний лікарський засіб.

Суд також зважає на позицію позивача з приводу того, що з набранням чинності певного законодавчого нормативу чи підзаконного акту, позивач може бути позбавлений отримувати рецепти на пільгових чи безоплатних умовах, проте, згідно з положеннями, зокрема, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, судовому захисту підлягають порушені права станом на час розгляду справи в суді та вирішення справи по суті, а не ті, які можуть бути порушені у майбутньому.

До того ж, як вірно зауважив представник Міністерства охорони здоров'я, Експертним комітетом з відбору та використання основних лікарських засобів, повноваження якого затверджені Положенням про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267, один раз на рік здійснюється перегляд Національного переліку основних лікарських засобів у встановленому порядку. Тобто, перелік основних лікарських засобів переглядається і в разі необхідності поновлюється.

Враховуючи вище викладене та те, що постанова Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року №1303, постанова Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 року №333, якою затверджено Національний перелік основних лікарських засобів та постанова Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2017 року №1082, якою затверджено Національний перелік основних лікарських засобів в новій редакції, не є предметом оскарження у даній справі, як і постанова Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2017 року №1009, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Позивач у своїх позовних вимогах, окрім іншого, просить суд поновити дію Постанови Кабінету Міністрів України від 5 вересня 1996 р. №1071 «Про порядок закупівлі лікарських засобів закладами та установами охорони здоров'я, що фінансуються з бюджету».

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Виходячи з теорії права законодавча влада - це делегована народом своїм представникам у парламенті державна влада, яка має виключне право приймати закони. Вона здійснює і фінансову (право щорічного затвердження бюджету країни), і установчу (участь парламенту у формуванні вищих виконавчих і судових органів), і контрольну функції. Виконавча влада - це влада, яка володіє правом безпосереднього управління в державі. Носієм цієї влади у масштабі країни є уряд, який забезпечує виконання законів та інших актів законодавчої влади, відповідальний, підзвітний та підконтрольний їй.

В свою чергу, судова влада обмежена нормами та принципами права і здійснюється у формі судової процедури й не може залежати від суб'єктивного впливу інших гілок влади.

Тобто, кожна гілка влади наділена певними дискреційними повноваженнями, визначеними нормами законодавства.

Таким чином, з урахуванням наведеного, не підлягає задоволенню і позовна вимога поновити дію Постанови Кабінету Міністрів України від 5 вересня 1996 р. №1071 «Про порядок закупівлі лікарських засобів закладами та установами охорони здоров'я, що фінансуються з бюджету».

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, а відтак не вбачає підстав для їх задоволення.

Судові витрати, які підлягають розподілу відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 90, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Шейко Т.І.

Судді Пащенко К.С.

Чудак О.М.