Справа № 462/3546/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/535/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кузика Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року, ухвалену під головуванням судді Ліуша А.І. в м.Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління земельних ресурсів Львівської міської ради, Львівської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління земельних ресурсів Львівської міської ради, Львівської міської ради з вимогами про визнання протиправними дії щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Роксоляни у м. Львові (ділянка 2-1) та зобов'язання у встановлений чинним законодавством термін розглянути клопотання та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на вул. Роксоляни у м. Львові (ділянка 2-1) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.05.2017 звернулася до Львівської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Листом відповідача від 07.06.2017 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки у зв'язку із включенням ділянки до Переліку земельних ділянок призначених для продажу у власність або надання права оренди на земельних торгах. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки обставина про передачу вказаної земельної ділянки для продажу у власність або надання права оренди на земельних торгах не підтвердилась. Також дана земельна ділянка не включена до переліку як окремий лот з кадастровим номером, не сформована і не виставлена на торги. Вважає, що у відповідача були відсутні підстави відмови у наданні такого дозволу.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 07.12.2017 у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що в оскаржуваній постанові суд ухвалив рішення на основі не з'ясованих обставин та не вжив заходів для їх з'ясування. Вказане позбавило позивача права на ефективний захист порушеного права в адміністративному процесі щодо розгляду його клопотання. Також суд не з'ясував до повноважень якого саме суб'єкта належить вирішення питань про надання/відмову у наданні відповідного дозволу, а також не з'ясував відповідність формі кінцевого рішення. Враховуючи, що в процесі розгляду справи виявлено інші фактичні обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а саме встановлення протиправної бездіяльності для ефективного захисту прав, суду потрібно було вийти за межі позовних вимог і задовольнити позовні вимоги шляхом визнання бездіяльності протиправною. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову по справі, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін адміністративного позову, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних мотивів.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Судом першої інстанції встановлено і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що ОСОБА_2 31 травня 2017 року подано клопотання до Львівської міської ради щодо надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на вул. Роксоляни у м. Львові (ділянка 2-1) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно листа Управління земельних ресурсів Львівської міської ради №2403-3059 від 07 червня 2017 року позивачу ОСОБА_2 роз'яснено, що Львівською міською радою 20 березня 2014 року №3116 прийнято ухвалу «Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або надання права оренди на земельних торгах (аукціонах)», якою земельну ділянку на вул. Роксоляни (ділянка 2-1) визначено для продажу на земельних торгах (аукціонах), а тому не може бути вирішеним звернення позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулася до суду.

Відмовляючи з задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Львівська міська рада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з використанням наданих повноважень, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для належного реагування на клопотання позивача. Окрім того, позивач у своїх позовних вимогах не конкретизувала ким саме з відповідачів порушено її права та у чому полягало порушення її прав кожним із відповідачів, а також не зазначено дії відповідачів, які слід визнати протиправними та кого із відповідачів необхідно зобов'язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та матеріалам справи, колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За приписами ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону та інше.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Матеріалами справи встановлено, що згідно ухвали Львівської міської ради від 20 березня 2014 року №3116 «Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або надання права оренди на земельних торгах (аукціонах)», земельну ділянку на вул. Роксоляни (ділянка 2, орієнтовною площею 0,60 га) визначено для продажу на земельних торгах (аукціонах).

Таким чином, спірна земельна ділянка є предметом для продажу у власність або надання права оренди на земельних торгах (аукціонах), відтак не може бути передана позивачу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку ч.6 ст.118 ЗК України.

Судова колегія апеляційного суду також звертає увагу, що Львівська міська рада не відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на вул. Роксоляни у м. Львові (ділянка 2-1), а лише листом Управління земельних ресурсів Львівської міської ради 2403-3059 від 07.06.2017, який не є офіційним актом, не відображає будь-які рішення Львівської міської ради та відповідно не несе правові наслідки для позивача, роз'яснила не можливість розгляду звернення позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до Положення про управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради, до компетенції управління належать, зокрема, такі повноваження: організація та проведення у встановленому порядку аукціонів, конкурсів, тендерів, укладання договорів з підприємствами, установами та організаціями, іншими суб'єктами господарювання, розгляд звернень громадян, підприємств, установ та організацій, забезпечення належного розгляду звернень підпорядкованими структурними підрозділами, організація проведення продажу земельних ділянок комунальної власності на конкурентних засадах (земельних торгах).

Також необхідно зазначити, що ОСОБА_2 у позовній заяві визначила відповідачем Управління земельних ресурсів Львівської міської ради, до якого сформувала та обґрунтувала свої вимоги, які згодом збільшила. Львівська міська рада була залучена до справи в якості співвідповідача 07 грудня 2017 року протокольною ухвалою, однак позивач не надав суду обґрунтувань своїх вимог до міської ради.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України (в редакції від 03.08.2017) принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України (в редакції від 03.08.2017) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України (в редакції від 03.08.2017) є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 71 КАС України (в редакції від 03.08.2017) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії позивачем не дотримані щодо вчинення відповідачем - Львівською міською радою дій, які б суперечили чинному законодавству України.

Також необхідно вказати, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції (ч.5 ст. 308 КАС України).

Таким чином, виходячи зі змісту позовних вимог, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 317 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції, яка ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року у справі № 462/3546/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин - з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 22.03.2018.