Справа № 826/17774/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 березня 2018 року № 826/17774/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., ознайомившись з заявою про збільшення позовних вимог

за позовомОСОБА_1
доГоловного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

1. визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо перерахунку ОСОБА_1 основного розміру пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення та щодо обмеження максимального розміру пенсії;

2. зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016 року на підставі довідки Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності України Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2017 року №22/6 із розрахунку основного розміру пенсії 83% від грошового забезпечення та без обмежень максимального розміру пенсії, визначеного частиною сьомою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»;

3. зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії з червня 2016 року по грудень 2017 року, як різниці між перерахованою пенсією та фактично виплаченою за цей період.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.01.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/17774/17 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

15.01.2018 року через канцелярію суду надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2018 року прийнято до провадження заяву про збільшення позовних вимог.

Відповідно до рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи, ухвалу суду від 16.01.2018 року про відкриття спрощеного провадження Відповідачем отримано 05.02.2018 року, відповідно до рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачем вимоги Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) та ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.01.2017 року про відкриття провадження щодо надання відзиву не виконано. Заяв, клопотань та доказів поважності причин невиконання ухвали суду також не надано.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В обґрунтування позовної заяви, ОСОБА_3 (далі також - Позивач) зазначено, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ, якому призначено пенсію за вислугою років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі, також - Закон № 2262-ХІІ).

Позивач працював на посаді заступника Міністра внутрішніх справ України - начальника ГУ МВС України в м. Києві та має спеціальне звання генерал-лейтенанта міліції.

Позивач вважає, що законодавством йому гарантовано право на перерахунок пенсії у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за вказаним Законом.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року № 304 «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» (далі також - Постанова №304) передбачено підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та затверджено розміри посадових окладів згідно додатку, де встановлено місячний посадовий оклад заступника міністра у розмірі 14000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, Позивачем отримано довідку від 28.08.2017 року, видану Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності України №22/6 (далі - Довідка №22/6). На підставі Довідки №22/6, ОСОБА_3 проведено перерахунок пенсії з грошовим забезпеченням в сумі 37 945,00 грн. з урахуванням посадового окладу 14 000, 00 грн., згідно з Постановою №304, однак, як зазначає Позивач, пенсія виплачується в розмірі 12992, 67 грн. 15.12.2017 року Позивач звернувся із з відповідною заявою до Відповідача з проханням виплачувати пенсію без обмежень.

Листом від 18.12.2017 року №31794/03/21-4187 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у виплаті пенсії без обмежень Позивачу відмовлено на підставі того, що інформацію стосовно Позивача не включено до списків осіб, які перебувають на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян та отримують пенсію відповідно до Закону, для надання довідок про розмір грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, установленого для поліцейських згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та довідка не надавалась.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 (далі також - Позивач) працював на посаді заступника Міністра внутрішніх справ України - начальника ГУМВС в м. Києві у спеціальному званні генерал-лейтенант міліції.

Позивач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та з 14.02.2005 року відповідно до Закону № 2262-ХІІ Позивачем отримується пенсія.

01.01.2007 року Позивачу визначено основний розмір пенсії 83 % грошового забезпечення, що підтверджується наявною у матеріалах справи копії перерахунку пенсії за вислугу років від 19.12.2007 року.

У зв'язку із змінами до положень Закону № 2262-ХІІ від 06.12.2016 року, Позивачем отримано довідку уповноваженого структурного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України - Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності України від 28.08.2017 року № 22/6 про розмір грошового забезпечення в сумі 37945,00 грн. для перерахунку пенсії з урахуванням посадового окладу 14000,00 грн. (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №304 «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу»).

Проте, після перерахунку пенсії на підставі вказаної довідки, Позивачем отримується пенсія у розмірі 12992,67 грн.

15.12.2017 року Позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі, також - Відповідач) щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії.

За наслідком звернення Позивача до Відповідача із заявою від 15.12.2017 року щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01.06.2016 року, із врахуванням 85% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.12.2017 року №31794/03/М-4187 Позивачу відмовлено в перерахунку та виплаті пенсії, оскільки згідно з Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08 липня 2011 року та Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740,00 грн.

Так, відповідно до копії листа від 18.12.2017 року № 31794/03/М-4187 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, який міститься у матеріалах справи, у вересні 2017 року Відповідачем на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року № 304 «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» з 01.06.2016 року проведено перерахунок пенсії на підставі наданої уповноваженим структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України - Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності України довідки від 28.08.2017 року № 22/6 про розмір грошового забезпечення в сумі 37945,00 грн. з урахуванням посадового окладу 14000,00 грн.

Зокрема, Відповідачем зазначено, що з набранням чинності Закону України від 27.03.2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» внесено зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ в частині максимального розміру пенсії, який обчислюється відповідно до цієї статті та не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Підсумок пенсії Позивача після перерахунку (з надбавками) складає 25743,00 грн.

Судом встановлено, що Відповідачем здійснено перерахунок пенсії з урахуванням Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та довідки від 28.08.2017 року № 22/6 про розмір грошового забезпечення відповідно до норм статті 13 Закону № 2262-ХІІ, в редакції, чинній на дату проведення перерахунку пенсії, а саме в розмірі 70 % грошового забезпечення, тому розмір виплати пенсії Позивача становить 12992,67 грн.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку основного розміру пенсії в розмірі 70 % грошового забезпечення протиправними та вважаючи свої права, свободи та інтереси порушеними внаслідок обмеження максимального розміру пенсії Відповідачем, Позивач звернувся до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Законом України від 09 квітня 1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 2262-ХІІ).

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з статтею 12 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за цим Законом) пенсія за вислугу років призначається:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше;

б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні.

Відповідно до статті 13 наведеного Закону пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Як встановлено судом, та підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи, у лютому 2005 року, працюючи на посаді заступника Міністра внутрішніх справ України - начальника ГУ МВС України в м. Києві та маючи спеціальне звання генерал-лейтенанта міліції, позивачу було призначено пенсію за вислугою років у розмірі 83% відповідних сум грошового забезпечення позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 304 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 304 та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року № 518" внесено зімни до додатку до постанови "Про умови оплати праці окремих працівників державних органів, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну службу" від 20.04.2016 № 304, яким визначено розмір посадового окладу заступника міністра у розмірі 14000,00 грн.

Згідно статті 2 Закону України №3668-VI від 08 липня 2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати 10740, 00 грн.

В той же час, пунктом 2 розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Підпунктом 1 пункту п'ятого розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» частину п'яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 гривень».

Однак, відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що пенсія позивачу згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» була призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та до неї не передбачено застосування обмежень максимальним розміром, визначеним Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року №9 зазначено, що відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Конституційним Судом України у рішеннях від 06 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 та від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 сформовано чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині 3 статті 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій службовців Збройних Сил України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у перерахунку пенсії за вислугу років на підставі Довідки №22/6 є протиправною, з огляду на що, адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідачем у справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності вчинення дій при прийнятті оспорюваного рішення.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією від 27.12.2017 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 640, 00 грн. Відтак, з огляду на задоволення позову, суд дійшов висновку про присудження на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 640, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 260, 261, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо перерахунку ОСОБА_1 основного розміру пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення та щодо обмеження максимального розміру пенсії.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016 року на підставі довідки від 28.08.2017 року Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності України Міністерства внутрішніх справ України №22/6 із розрахунку основного розміру пенсії 83% від грошового забезпечення та без обмежень максимального розміру пенсії, визначеного частиною сьомою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»;

4. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії з червня 2016 року по грудень 2017 року, як різниці між перерахованою пенсією та фактично виплаченою за цей період.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код : НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) понесені витрати із сплати судового збору в розмірі 640, 00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код : НОМЕР_1) ;

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Суддя Л.О. Маруліна