Справа № 817/2183/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2018 року м. Рівне №817/2183/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., за участю секретаря судового засідання Птюшинська І.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Марщівська О.П.,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_3 про стягнення плати за проїзд,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, ОСОБА_3, про стягнення з відповідача плати за проїзд великоваговими та/або великоваговими транспортним засобами дорогами загального користування в сумі 51297,41грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в липні 2017 року посадовим особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області був проведений габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля, що належить відповідачу. За наслідками здійснення контролю встановлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів про що складено відповідний акт та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю. На підставі акта та довідки відповідачу нарахована плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 1732,38 євро, яку останній у встановлений законом строк не сплатив. Позивач зазначає, що несплата відповідачем вказаних коштів тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави. З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що транспортний засіб, який здійснював перевезення з перевищенням нормативних параметрів був переданий ним в оренду ОСОБА_4 згідно з договором оренди. Таким чином, відповідач вказує, що в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» він не є перевізником, а тому з нього не може бути стягнуто спірну плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. Також, зазначає, що посадовими особами, які здійснювали габаритно-ваговий контроль, не було з'ясовано наявність у перевізника дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень. Крім того, в акті перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів невірно зазначено маршрут руху та пройдену відстань дорогами загального користування, а саме: с. Гейківка, Дніпропетровська обл. - с. Бучач, Тернопільська обл., пройдена відстань - 286км., оскільки згідно з товарно-транспортною накладною завантаження автомобіля провадилося в с. Кривбас, Криворіжський р-н, Дніпропетровська обл. Вказує, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи повинні керуватися методикою, затвердженою Мінекономрозвитку. Проте, станом на день проведення посадовим особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля, що належить відповідачу, вказана методика Мінекономрозвитку затверджена не була. З огляду на вказане, просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що договір найму транспортного засобу, на який посилається відповідач у своєму відзиві, відповідно до ст.220 Цивільного кодексу України є нікчемним, оскільки при його укладені сторонами не було дотримано вимоги ст.799 Цивільного кодексу України щодо нотаріального посвідчення договору.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь щодо відзиву, в яких зазначив, що договір найму транспортного засобу, укладений між відповідачем та ОСОБА_5, відповідав справжній волі та меті сторін та був виконаний у повному обсязі. Питання про його нікчемність та скасування жодною стороною не вирішувалось. Тому, суд на підставі ч.2 ст.219 та ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу України може визнати такий договір дійсним без нотаріального посвідчення. Додатково зазначив, що згідно з Інструкцією до ваг пересувних автомобільного типу CHEKLODE FREEWEIGH, якими здійснювався габаритно-ваговий контроль транспортного засобу відповідача, зазначені ваги можуть зважувати транспортні засоби, вага яких разом з вантажем становить не більше 30000кг. Натомість, відповідно до технічних характеристик автомобіля та причепа відповідача їхня загальна вага становиь 14842кг, а маса ватажу відповідно до товаро-транспортної накладної становила 23880кг. Тобто, загальна вага автомобіля та вантажу становила 38704кг, що на 8т більше ніж допустима вага для ваг пересувних автомобільного типу CHEKLODE FREEWEIGH.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь позивача щодо відзиву.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд виходить з такого.

Судом встановлено, 11.07.2017 року контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області, відповідно до направлення на перевірку від 10.07.2017 №029061, на а/д М05 Київ-Одеса (210км+450м), проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення вантажів. Під час вказаного рейду, інспекторами Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом (напівпричепом) марки PANAV, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В результаті габаритно-вагового контролю встановлено, що перевезення вантажів здійснюються з порушеннями п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що передбачає за спеціальними правилами дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35м), за довжиною - 22м (для маршрутних транспортних засобів - 25м), фактичну масу понад 40т (для контейнеровозів - понад 44т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5т), здвоєні осі - 16т, строєні - 22т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18т, строєні - 24т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2м, а саме: перевищення осьового навантаження на одиночну вісь склало 13,55т при допустимих 11т та на строєну вісь - 29,75т при допустимих 22т.

Після зважування транспортного засобу, оператором габаритно-вагового контролю надано квитанцію про результати зважування, інспекторами складена довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт від 11.07.2017 №0019501 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, проведений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за №601 від 11.07.2017.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

За змістом пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і яка реалізує державну політику з питань безпеки на транспорті.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон №2344-III), центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Із викладеного вбачається, що відповідач уповноважений на здійснення заходів щодо перевірки габаритно-вагового контролю транспортних засобів на автомобільних дорогах.

Доводи відповідача про те, що в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» він не є перевізником та з нього не може бути стягнуто спірну плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування є прийнятими з огляду на наступне.

Автомобільним перевізником в розумінні ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт" є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Дія вказаного порядку поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України.

Відповідно до пп. 27, 28 вказаного Порядку, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Із аналізу правових норм слідує, що в разі перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, оплату за проїзд автомобільними дорогами загального користування здійснює перевізник.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для автомобільного перевізника є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

Спеціалізований вантажний сідловий тягач марки DAF, модель XF 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки PAVAN, модель NS 139, реєстраційний номер НОМЕР_2 належать відповідачу на праві власності згідно з свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2017 між відповідачем (Наймодавець) та ОСОБА_4 (Наймач) укладено договір найму транспортних засобів.

Відповідно до п.1 зазначеного вище договору Наймодавець передає, а Наймач приймає в безоплатне тимчасове користування строком на 2 (два) календарних дні транспортні засоби автомобіль DAF д/н НОМЕР_1 та причіп PANAV NS139 д/н НОМЕР_2 (надалі - транспортні засоби).

Згідно з п.3 зазначено договору Наймодавець зобов'язується з моменту підписання цього договору передати транспортні засоби Наймачеві.

Отже, на момент проведення посадовими особами Укртансбезпеки в Черкаській області габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки PAVAN, реєстраційний номер НОМЕР_2, вказані транспортні засоби знаходилися в користуванні ОСОБА_4 відповідно до договору найму.

Суд звертає увагу, що власник транспортного засобу та автомобільний перевізник не є тотожними поняттями. В даному випадку судом встановлено, що автомобільним перевізником є ОСОБА_5, який взяв у користування транспортний засіб позивача згідно з договором найму, а відтак здійснити оплату за користування дорогами загального користування в зв'язку з перевищенням транспортним засобом нормативних вагових параметрів має Наймач, як перевізник вантажу.

Посилання відповідача на ту обставину, що посадовими особами, які здійснювали габаритно-ваговий контроль, не було з'ясовано наявність у перевізника дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень, суд вважає необґрунтованим, з наступних підстав.

В силу норм ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Крім того, статтею 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що водій транспортного засобу зобов'язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Відповідно до пункту 32 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов'язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу після отримання погодження маршруту видається уповноваженим підрозділом Національної поліції через центри надання адміністративних послуг.

Із аналізу вказаних норм слідує, що перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов'язаний отримати в уповноваженого підрозділу Національної поліції відповідний дозвіл, а водій, який буде здійснювати керування таким транспортним засобом, зобов'язаний мати зазначений дозвіл при собі та передавати його для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.

Тобто, вказані норми не передбачають обов'язок посадових осіб, уповноважених на здійснення габаритного-вагового контролю, вчиняти будь-які з метою встановлення наявності або відсутності у перевізника дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень.

Доводи відповідача про те, що в акті перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів невірно зазначено маршрут руху та пройдену відстань дорогами загального користування, суд вважає неприйнятними з огляду на наступне.

В судовому засіданні судом було встановлено, що відомості про маршрут руху та пройдену відстань дорогами загального користування були внесенні посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області до акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 11.07.2017 №0019501 зі слів водія транспортного засобу ОСОБА_6 Зазначений акт був підписаний ОСОБА_6 із зазначенням про отримання його копії. В той же час жодних застережень щодо невірного зазначення маршрут руху та пройденої відстані ОСОБА_6 в акті не вчинено.

Посилання відповідача на відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю, яка має бути затверджена Мінекономрозвитку, суд оцінює критично, оскільки відсутність такої методики не спростовує правопорушення, зафіксованого посадовими особами Управлінням Укртрансбезпеки в Черкаській області.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та Порядком взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 року №1007/1207, в повній мірі визначено механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, а наказом Міністерства інфраструктури України № 255 від 28.07.2016 затверджено вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування.

Крім того, пункт 19 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, на який посилається позивач, виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України №671 від 30.08.2017.

Твердження відповідача про те, що пересувні ваги автомобільного типу CHEKLODE FREEWEIGH, якими здійснювався габаритно-ваговий контроль транспортного засобу відповідача, можуть зважувати транспортні засоби, вага яких разом з вантажем становить не більше 30000кг, суд вважає помилковими, з огляду на наступне.

Так, в Інструкції та технічній інформації портативної системи зважування CHEKLODE FREEWEIGH зазначено наступне: "Вона складається з двох пластин зважування з окремими приладами одиниць виміру для зважування транспортних засобів з вантажем до 30000 кг.".

З аналізу конструкції вказаного речення слідує, що вказівка на вагу "30000 кг" відносить до вантажу (товару), який перевозиться транспортним засобом, та не включає вагу самого транспортного засобу.

Щодо посилань позивача на нікчемність вказаного вище договору найму транспортних засобів, то суд в даному випадку зазначає таке.

Так, дійсно, ст.799 ЦК України встановлено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За приписами ч. 1, 2 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Разом з тим, згідно з нормою ч.1 ст.228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Із викладеного слідує, що чинним законодавство передбачено можливість в судовому порядку визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, в той же час якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження того, що договір найму транспортних засобів, укладений між відповідачем та ОСОБА_5 10.07.2017 порушує публічний порядок, чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, чи був визнаний недійсним в судовому порядку позивачем суду не надано та судом не встановлено.

Щодо посилань позивача на те, що лист "ООО "Кривбасоптима", доданий відповідачем до відзиву не може вважатися доказом через недостовірність інформації, а саме вказаний лист підписаний директором ОСОБА_7, який фактично не є директором вказаного підприємства, то суд зауважує, що вказаний лист і не містить будь-якої інформації, яка стосується безпосередньо відповідача. Відповідач в судовому засіданні не заперечував того факту, що ним не укладалось жодних договорів із вказаним підприємством. А з приводу помилки у прізвищі наймача транспортного засобу - ОСОБА_4 згідно договору найму та ОСОБА_5 згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, то суд зауважує, що ім'я та по батькові вказаної особи збігаються, крім того, основним видом діяльності вказаної особи є вантажний автомобільний транспорт. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що це може бути помилка у правильному написанні прізвища.

В той же час, позивачем не надано суду жодних доказів про те, що ОСОБА_5 (ОСОБА_4) не здійснював перевезення орендованим у відповідача транспортним засобом та не укладав із відповідачем договору найму транспортного засобу.

Підсумовуючи вище зазначене в його сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_3 про стягнення плати за проїзд відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - Заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, );

2) відповідач - ОСОБА_3 (35000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4).

Повне рішення суду складено 23 березня 2018 року.

Суддя Комшелюк Т.О.