Справа № 161/17569/16-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/4862/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2017 року (ухвалена головуючим-суддею Кихтюк Р.М. у м. Луцьку) за позовом ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - Луцьке ОУПФУ) щодо відмови у перерахунку та виплаті їй пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-145 від 09.03.2016 згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1789-XII) (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) у розмірі 90 % від суми щомісячної (чинної) заробітної плати без обмеження суми пенсії максимальним розміром та зобов'язати відповідача провести з 01.01.2016 такий перерахунок та виплату без обмеження суми пенсії максимальним розміром.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.03.2017 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що згідно ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 (далі - Закон № 1697-VII), максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність і, тимчасово, у період з січня по 31.12.2016 становив 10740 грн, а тому при здійсненні перерахунку пенсії було застосовано чинні норми законодавства. У зв'язку з цим скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.03.2017 та прийняти нову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 з 01.08.2005 перебуває на обліку в Луцькому ОУПФУ як одержувач пенсії за вислугу років у відповідності до ст.50-1 Закону № 1789-XII, розмір пенсії обчислено в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати.

У зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» № 1013 від 09.12.2015, позивач звернулася 12.04.2016 до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до ст.50-1 Закону № 1789-XII, з врахуванням довідки №18-145 від 09.03.2016, виданої Прокуратурою Волинської області.

Відмова у проведенні вказаного перерахунку пенсії стала підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2016 по справі № 161/6048/16-а позов ОСОБА_1 було задоволено повністю. Зобов'язано ОУПФУ здійснити перерахунок та виплату їй пенсії з 01.01.2016 відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-XII (в редакції, чинній на час призначення пенсії) в розмірі 90 % від розміру її місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області № 18-145 від 09.03.2016.

На виконання вказаного рішення Луцьким ОУПФУ позивачу проведено перерахунок її пенсії з 18.10.2016 в розмірі 90 % від суми місячної чинної заробітної плати, зазначеної у довідці №18-145 від 09.03.2016.

Як вбачається з листа Луцького ОУПФУ № 10837/02-15 від 09.12.2016 та листа №2141/06-31 від 19.02.2018 розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії з 18.10.2016 становить 18 162,86 грн. Однак, з врахуванням змін, внесених до ст.86 Закону № 1697-VII щодо обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з 18.10.2016 розмір пенсії до виплати становить 10 740 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1, її граничний розмір не може обмежуватися, оскільки на момент виходу на пенсію 01.08.2005 такий не обмежувався жодним законодавчим актом.

Проте, колегія суддів вважає, що до висновку про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційним судом України у Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

На час призначення пенсію позивачу пенсійне забезпечення прокурорів визначалось Законом №1789-XII, відповідно до ч.1 ст.50-1 якого прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до положень ч.14 ст.50-1 Закону №1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України №3668-VI від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011 та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №3668-VI, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015, який набрав чинності з 01.04.2015, частину п'ятнадцяту ст.50-1 Закону №1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, а саме : «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв'язку з цим частини шістнадцяту-двадцяту вважати відповідно частинами дев'ятнадцятою-двадцять третьою».

Проте, Закон №1789-XII втратив чинність з 25.04.2015 (з набранням чинності Закону № 1697-VII) крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Відтак, ч.18 ст.50-1 Закону №1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з п.2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону № 1697-VII, а тому суд апеляційної інстанції вважає помилковим застосування судом першої інстанції положень вказаної статті до спірних правовідносин.

Водночас, відповідно до абз.6 ч.15 ст.86 Закону № 1697-VII, в редакції чинній на час перерахунку пенсії позивача, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень. (Абзац 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII доповнено реченням щодо тимчасового обмеження максимального розміру пенсії у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності з 01.01.2016).

На підставі наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на момент проведення перерахунку пенсії позивачу 18.10.2016, зазначеними положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов'язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розмір пенсії позивача за вислугу років, що підлягає перерахунку та виплаті з 18.10.2016 відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2016, яка набрала законної сили, не може тимчасово перевищувати 10470 гривень, що дає підстави для висновку про правомірність дій відповідача при проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачу.

При цьому, право позивача на отримання пенсії у розмірі 18 162,85 грн, який обраховано після перерахунку пенсії позивача за рішенням суду з 18.10.2016, відповідачем не заперечується, однак таке право може бути реалізовано лише після скасування законодавцем відповідних обмежень.

Щодо покликання суду першої інстанції на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 по справі №21-348а13 та від 17.12.2013 по справі №21-445а13, суд апеляційної інстанції зауважує, що такі є безпідставними, правовідносини, з приводу яких висловив свою позицію Верховний Суд України у вказаних рішеннях, виникли за інших фактичних обставин.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, в абзаці шостому у частині п'ятнадцятій статті 86 Закону №1697-VII слова і цифри «у період з 01.01.2016 по 31.12.2016» замінено словами і цифрами «по 31.12.2017» та, як наслідок: «Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень». Обмежень щодо застосування положень вказаного Закону за колом осіб законодавцем не встановлено.

З огляду на те, що прийняття тимчасових обмежень у виплаті пенсії у період з 01.01.2016 по 31.12.2017 згідно Закону №911-VIII від 24.12.2015 та Закону №1774-VIII від 06.12.2016 обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України з метою створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики, такі підлягають застосуванню, як нормативно-правові акти, що прийняті пізніше.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Згідно ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також невідповідністю його висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування всіх обставин, через що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.229, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2017 року по справі № 161/17569/16-а скасувати повністю та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Л. П. Іщук