Справа № 826/3876/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3876/17 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Кузьмишиної О.М.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про зобов'язання вчинити дії, в якому просила:

- зобов'язати Президента України чи Секретаріат Президента України надати обґрунтовану, вмотивовану відповідь з поновленням порушених прав на отримання пенсійного забезпечення чи допомоги в сумі прожиткового мінімуму.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та постановити окреме рішення про зобов'язання відповідача надати обґрунтовану вмотивовану відповідь з визначенням органу державної влади на отримання соціальної допомоги до призначення пенсії за віко; визнати незаконною бездіяльність відповідача в частині не розгляду заяви від 02.02.2017 року.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, що засвідчують дату отримання рекомендованого листа суб'єктом владних повноважень, що позбавляє суд можливості встановити наявність у позивачки порушених прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на обліку в Христинівському районному центрі зайнятості як безробітна з 05.12.2008 року згідно копії довідки Христинівського районного центру зайнятості, виданої в березні 2010 року № 300 (а. с. 4, зворот) та з 20.05.2011 року згідно копій довідок Христинівського районного центру зайнятості від 13.03.2013 р. № 01-17/236, від 26.04.2012 р. № 449, від 21.03.2017 р. № 506 (а. с. 4, 5, зворот, 13, зворот).

Також з копії трудової книжки вбачається, що позивач перебувала на обліку центру зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю з 04.11.2000 р. по 29.10.2001 р., з 30.11.2006 р. по 24.11.2007 р., з 12.12.2008 р. по 19.05.2009 р., з 27.05.2011 р. по 20.05.2012 р. (а. с. 19 - 21).

У своєму позові, ОСОБА_2 зазначає, що у 2016 році остання мала отримувати пенсію за віком, маючи страховий стаж більше 28 років. Позивачка звернулась до органів Пенсійного фонду України, де їй повідомили, що пенсійний вік (з урахуванням вето Президента України Порошенка П.О.) залишено на рівні 60 років.

03.02.2017 року позивачка звернулась із письмовою заявою (відповідно до копії службового чеку ЧД УДППЗ «Укрпошта» ЦПЗ № 8, фіскальний номер: , про прийняття 03.02.2017 р. о 10 год. 28 хв. рекомендованого листа зі шрихкодовим ідентифікатором 981 масою 0, 020 кг) до Президента України про встановлення органу держави, який може забезпечити хоча б прожитковий мінімум до нарахування законної пенсії, заробленої в колгоспі, на фермі (відповідно до тексту позовної заяви).

Вважаючи, що протягом місяця з дати направлення рекомендованого листа відповідач повинен був надати позивачці вмотивовану відповідь, остання звернулася з позовом до суду про зобов'язання відповідача до вчинення таких дій.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі - Закон № 393) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У відповідності до ст. 5 Закону № 393 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Згідно ст. 7 Закону № 393 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

У відповідності до ст. 15 Закону № 393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно ст. 20 Закону № 393 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Колегія суддів наголошує, що з метою захисту прав позивачки, необхідною умовою є встановлення факту існування звернення ОСОБА_2 та дату отримання такого звернення Адміністрацією Президента України.

Як зазначено судом першої інстанції, позивачкою копію направленого звернення до адміністративного позову не долучено. Не надано такої копії й до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Натомість, позивачкою в якості доказу направлення зазначеного звернення на адресу відповідача не надано опис вкладення у цінний лист.

Крім того, згідно Правил розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

З наданої позивачкою копії чеку вбачається адреса направлення: 01220, однак, у чеку не зазначено адресата.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що напис «Київ. Президенту України» не є належним доказом у справі з огляду на відсутність доказів, що такий напис зроблено уповноваженим представником відділення поштового зв'язку.

Варто зазначити, що ОСОБА_2 до апеляційної скарги надано відповідь Приймальні Президента України від 08.11.2017 року № 22/005196-23, відповідно до тексту якої, звернення позивачки розшукати не вдалося.

Разом з тим, ОСОБА_2 запропоновано надіслати повторне звернення або викласти коло тих питань, з яких запитувачем хотілося б отримати відповідь.

Колегія суддів звертає увагу, що вищевказана відповідь, на переконання суду, не вказує протиправні дії відповідача, адже останнім констатована факт не отримання звернення ОСОБА_2, доказів зворотнього апелянтом не надано.

Статтею 20 Закону № 393 визначено обов'язок надати відповідь на звернення протягом місяця від дня надходження такого звернення.

Проте, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, що засвідчують дату отримання рекомендованого листа суб'єктом владних повноважень, що, в свою чергу, позбавляє суд можливості встановити наявність у позивачки порушених прав, як вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

О.М.Кузьмишина

Повний текст виготовлено 20 березня 2018 року.