Справа № 813/3253/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/10764/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання

позивач: не зявився

представник відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року (головуючий суддя Карпяк О.О., м.Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та просив:

- забезпечити повний захист його конституційних прав (зокрема, визначених статтями 3 і 124 Конституції України) при розгляді даної справи та винесенні рішення, а також прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (зокрема, визначених статтями 6 і 13) та протоколами до неї. Для цього позивач просить використати всі передбачені чинним законодавством України повноваження суду в таких випадках, зокрема, приписи частини 2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо можливості виходу за межі позовних вимог, якщо цього вимагатимуть встановлені обставини у справі, а також положення ч.2 ст.162 КАС України про можливість прийняття постанови, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина;

- встановити правонаступника Держаної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України, повноваження якого є достатніми для повного виконання ним зобовязань щодо надання позивачу інформації та копій документів на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року №813/625/14;

- зобовязати відповідача:

1) прийняти виконавчий лист № 813/625/14 від 08.08.2017 до виконання;

2) відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017;

3) направити заявнику постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017;

- ухвалити рішення про продовження дії виконавчого листа №813/625/14 від 08.08.2017 до моменту повного виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що державним виконавцем ВПВР управління ДВС ГТУЮ у Львівській області безпідставно винесено повідомлення №10436 від 04.09.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке створює причини та умови невиконання рішення суду від 13.02.2014 по справі №813/625/14, яке вступило у законну силу. Зазначає, що відповідач при винесенні зазначеного повідомлення не врахував майновий стан позивача, який унеможливлює сплату авансового внеску, що підлягає стягненню за примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого документа за заявою стягувача. Таким чином, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_1, вважає дану постанову постановленою з неповним зясуванням обставин справи, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зокрема зазначає, що позивач був фінансово не спроможний здійснити авансування робіт відповідача (який є державним органом) щодо відкриття виконавчого провадження проти іншого державного органу, який порушив чинне законодавство України. А тому позивач просив суд перщої інстанції у пункті 1 позовних вимог забезпечити захист його конституційних прав і прав, гарантованих Конвенцією, щодо виконання рішення суду в справі № 813/625/14, яке набрало законної сили. Вважає, що за умови сплати позивачем авансового внеску для відкриття виконавчого провадження, в подальшому держава Україна зобовязана повернути йому ці витрати. Адже ці витрати позивача повязані з необхідністю примусового виконання рішення суду державним органом, який спочатку порушив права позивача, а пізніше порушив і статтю 129 Конституції України, не виконавши добровільно рішення суду. Апелянт вважає, що держава також має забезпечити виконання цього рішення. Причому, всі витрати позивача, понесені ним для ініціювання відповідних процедур, Держава зобовязана повернути відповідно до норми статті 56 Конституції України. Проте Держава встановила такий надмірний (порівняно з фінансовими можливостями позивача, який є безробітним) авансовий платіж, що він не може його сплатити. Фактично Держава, щоб відновити порушені нею права громадянина, вимагає від нього здійснення надмірної оплати; а у випадку відсутності такої авансової оплати, Держава відмовляється виконувати негативне для неї судове рішення. Суд приймаючи рішення на користь відповідача, покликається виключно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, має місце очевидне порушення принципу верховенства права при розгляді справи щодо порушення конституційних прав позивача. Апелянт вважає, що коли стягувачем є малозабезпечена особа, то справедливим є, щоб ці витрати несла Держава вже на етапі відкриття виконавчого провадження, оскільки саме вона допустила порушення прав найменш захищеної категорії своїх громадян.

Щодо позовної вимоги про ухвалення судом рішення про продовження дії виконавчого листа № 813/625/14 до моменту повного виконання рішення суду, то апелянт зазначає, що не пропускав строк предявлення виконавчого документа до виконання, оскільки відповідач не відкрив виконавче провадження у вказаній справі, то позивач змушений був звернутись за захистом своїх прав до суду. Причому позивач обґрунтовано припускав, що на момент набрання рішенням суду в даній справі законної сили та за умови задоволення судом його позовної вимоги щодо відкриття виконавчого провадження, сплине вказаний вище строк предявлення виконавчого документа до виконання.

Згідно частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 13.02.2014 Львівським окружним адміністративним судом винесено постанову у справі 813/625/14 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії, якою адміністративний позов задоволено частково. А саме, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова щодо ненадання публічної інформації на запит ОСОБА_1 № 04/06 від 07.06.2012 року та зобовязано Державну податкову інспекцію у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області розглянути запит ОСОБА_1 № 04/06 від 07.06.2012 року та надати запитувану інформацію.

Вказана постанова набрала законної сили 28.10.2014 року.

08.08.2017 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №813/625/14 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії.

30.08.2017 ОСОБА_1 подав заяву на ім`я Начальника відділу примусового виконання рішень управління ДФС ГТУЮ у Львівській області про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №813/625/14 від 08.08.2017.

04.09.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області на підставі п.5,8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» винесено повідомлення № 10436 про повернення виконавчого документу стягувачу (ОСОБА_1) без прийняття до виконання на підставі того, що:

- стягувачем не сплачено авансовий внесок за примусове виконання рішення;

- згідно інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, юридичну особу боржника припинено.

Не погоджуючись з діями державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 04.09.2017 року №10436 в частині висновків про наявність інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, юридичну особу боржника припинено, оскільки в порядку ст. 264 КАС України позивач має право на звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі 813/625/14. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду, що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Позовні вимоги про: встановлення правонаступника Держаної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України, повноваження якого є достатніми для повного виконання ним зобовязань щодо надання позивачу інформації та копій документів на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року №813/625/14; зобовязання відповідача- прийняти виконавчий лист №813/625/14 від 08.08.2017 до виконання; відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017; направлення заявнику постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017, - до задоволення не підлягають, оскільки належать до дискреційних повноважень відповідача.

Щодо позовних вимог про встановлення правонаступника Держаної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України, ухвалення рішення про продовження дії виконавчого листа №813/625/14 від 08.08.2017, суд вважав також необґрунтованими, оскільки такі питання належить розглядати в порядку ст. 261, 264 КАС України шляхом подання заяв у справі №813/625/14 в порядку розгляду питань, повязаних з виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)- сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пп.5,8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: юридичну особу - боржника припинено; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до п.1 статті 26 цього ж Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Пунктом 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи;

стягнення аліментів;

відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби. У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Як встановлено судом першої інстанції, однією з підстав винесення 04.09.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області повідомлення №10436 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є несплата позивачем авансового внеску за примусове виконання рішення.

Відповідно норма статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати авансового внеску.

Кожен стягувач зобовязаний здійснювати авансування витрат на проведення виконавчих дій саме по виконанню рішення, винесеного на його користь, окрім випадків коли згідно закону він звільнений від сплати авансового внеску.

Враховуючи норми Закону України «Про виконавче провадження», позивач не входить до переліку осіб, які звільняються від сплати авансового внеску з питань примусового виконання рішення суду.

Однак суд вірно зазначив про те, що при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 04.09.2017 року №10436 відповідачем не дотримано КАС України в частині висновків про необхідність подання позивачем доказів сплати авансового внеску, оскільки не було враховано фінансовий стан стягувача у виконавчому провадженні, що в свою чергу перешкоджатиме йому у реалізації його права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, зокрема на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Вірним є твердження суду першої інстанції, щодо правомірності винесення відповідачем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 04.09.2017 року №10436 в частині висновків про наявність інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, юридичну особу боржника припинено, з огляду на наступне.

Відповідно до пп.5,8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо, зокрема: юридичну особу - боржника припинено. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною пятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обовязковими тією мірою, якою вони були б обовязковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст. 264 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником. Суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, що звернулися з поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку проте, що в порядку ст. 264 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивач має право на звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі 813/625/14. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду, що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Таким чином, винесення відповідачем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 04.09.2017 року №10436 згідно ч.5 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» (юридичну особу боржника припинено) колегія суддів вважає правомірним.

Щодо позовних вимог про: встановлення правонаступника Держаної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України, повноваження якого є достатніми для повного виконання ним зобовязань щодо надання позивачу інформації та копій документів на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року №813/625/14; зобовязання відповідача- прийняти виконавчий лист №813/625/14 від 08.08.2017 до виконання; відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017; направлення заявнику постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017, - колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11 березня 1980 року на 316-й нараді під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріпленим КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Проте, відповідно до КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Отже, під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що суд не вправі зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно з Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Оскільки такі дії належать до дискреційних повноважень відповідача.

Стосовно позовних вимог про встановлення правонаступника Держаної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України, ухвалення рішення про продовження дії виконавчого листа №813/625/14 від 08.08.2017, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі до задоволення не підлягають, оскільки такі питання належить розглядати в порядку ст. 261, 264 КАС України (ст. 379 чинної редакції) шляхом подання заяв у справі №813/625/14 в порядку розгляду питань, повязаних з виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись, ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі №813/3253/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 21.03.2018 року.