Справа № 813/4245/17
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №813/4245/17

19 березня 2018 року

зал судових засідань №9

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення коштів та середньомісячного грошового забезпечення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 (місце проживання: 81014, Львівська область, Яворівський район, смт.Немирів, вул.Равська, 30) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м.Львів, пл.Генерала Григоренка, 3), в якому просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача 492,07грн., безпідставно утриманих при виплаті одноразової допомоги військового збору;

- стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячне грошове забезпечення за весь час затримки здійснення розрахунку, починаючи з 26.02.2016 по 10.05.2016 в сумі 9112,50грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Наказом ГУ НП у Львівській області від 25.02.2016 року №72 о/с був звільнений з Національної поліції відповідно до п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років на день його звільнення для виплати одноразової грошової допомоги при його звільненні становить 18років. На думку позивача, виплату одноразової грошової допомоги в сумі 32312,92грн. відповідач провів не в повному обсязі із затримкою на 75 днів. Оскільки відповідачем несвоєчасно виплачено грошове забезпечення при звільненні, то відповідно до ст. 116, 117 Кодексів законів про працю України позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідач заяви про визнання позову чи відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовні заяві, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, відзив на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд застосовує ч.6 ст.162 КАС України відповідно до якої у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 15.12.1994 по 20.06.1996 та з 01.06.1999 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 по 29.02.2016 продовжив службу в Національній поліції України, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом ГУ НП у Львівській області від 29.07.2016 року №233 о/с був звільнений з Національної поліції відповідно до п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з довідкою ГУ НП у Львівській області від 05.01.2018 №6/68, виданої позивачу на підставі особової справи за 2016 рік убачається, що йому було нараховано та виплачено одноразову допомогу при звільненні зі служби в поліції в сумі 38709,90грн., з якої утримано 492,08грн. військового збору і виплачена вищевказана сума 10.05.2018.

Позивач вважає, що відповідач повинен був здійснити виплату одноразової грошової допомоги у строки визначені ст.116 КзпП України, а також неправильно стягнув з нього військовий збір, оскільки відповідно до вимог ст.ст.129, 165 КЗпП України не справляється у звязку з чим звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 492,07грн., безпідставно утриманих при виплаті одноразової допомоги військового збору, суд зазначає таке.

Питання проходження служби поліцейськими у спірних правовідносинах визначаються та урегульовуються спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 02.07.2015 № 580-VІІ «Національну поліцію».

Згідно з п.4-5 ч.10 ст.62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський своєчасно отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України та у повному обсязі користується гарантіями законодавства.

Питання грошового забезпечення поліцейських, його розмірів, порядку його виплати тощо у тому числі при звільненні зі служби визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських».

ОСОБА_2 при звільненні нараховано одноразову грошовому допомогу при звільненні з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний рік вислуги років.

Таким чином, розмір одноразової вихідної допомоги становить 32805,00грн. (18 років*3645,00 грн.*50%). При цьому, відповідно до пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, із вказаної суми утримано 1,5 % військового збору, що становить 492,08грн., оскільки п. п. 165.1.1. п. 165.1. ст.165 ПК України визначено виключний перелік видів матеріальної допомоги, які не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичної особи за рік; у цей перелік не входить одноразова грошова допомога при звільненні працівникам органів внутрішніх справ, окрім допомоги у разі загибелі під час виконання службових обов'язків; таким чином, грошове забезпечення, грошові винагороди, та інші виплати отримані військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, оподатковуються військовим збором.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що нарахування та виплата позивачу одноразової грошової допомоги здійснена в порядку та в розмірі, визначеному чинним законодавством, а тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 492,07грн., безпідставно утриманих при виплаті одноразової допомоги військового збору необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні за період з 26.02.2016 по 10.05.2016 в сумі 9112,50грн, суд виходив з такого.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

При вирішенні спору суд застосовує норми Кодексу законів про працю України.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач при звільненні позивача повинен був сплатити всі належні йому суми в день звільнення та в зв'язку з несвоєчасною сплатою зазначених сум необхідно застосувати вимоги ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Так, відповідно до довідки про доходи від 22.05.2017 №636 заробітна плата позивача за січень 2016 року складає 3645,00грн, за лютий 2016 року 3645,00грн, отже середньоденне грошове забезпечення позивача становить 121,50грн.

Як встановлено судом, остаточний розрахунок при звільненні з відповідачем проведено 10.05.2016, що підтверджується випискою з рахунку позивача, наданою ПАТ КБ «Приватбанк».

Водночас, як убачається із матеріалів справи, останнім днем роботи позивача був день 29.02.2016.

При вирішення спору, суд бере до уваги саме 29.02.2016, як перший день затримки виплати позивачу грошового забезпечення при звільненні, а не зазначене у позовній заяві 26.02.2016.

З врахуванням встановлення судом факту затримки розрахунку при звільненні позивача з органів Національної поліції, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 29.02.2016 по 10.05.2016 в розмірі 8748грн.00коп. (72 робочих днів затримки виплати * 121,50грн середньоденного грошового забезпечення), і відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 стягнення провести без урахування всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають вирахуванню із заробітку (грошового забезпечення).

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданніними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «По судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м.Львів, пл.Генерала Григоренка, 3, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: 81014, Львівська область, Яворівський район, смт.Немирів, вул.Равська, 30, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні за період з 29.02.2016 по 10.05.2016 в сумі 8748(вісім тисяч сімсот сорок вісім)грн.00коп. без урахування всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають вирахуванню із заробітку (грошового забезпечення).

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2018.

Суддя Лунь З.І.