Справа № 800/409/17
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 березня 2018 року

м. Київ

Справа № П/800/409/17

Провадження № 11-92заі18

ВеликаПалатаВерховного Суду у складі:

судді-доповідача Золотнікова О.С.,

суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Кібенко О.Р., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.

розглянула в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_3 про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду від участі в розгляді апеляційної скарги на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 січня 2018 року в справі № П/800/409/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним рішення і зобов'язання винести нове рішення та

ВСТАНОВИЛА:

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 22 січня 2018 року відмовив у задоволенні позову, в якому ОСОБА_3 просив визнати незаконним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від

27 липня 2017 року № 440/вс-17 в частині встановлення йому оцінки за результатами кваліфікаційного оцінювання як кандидату на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та зобов'язати відповідача винести нове рішення в цій частині в порядку, встановленому чинним законодавством України.

05 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про відмову в задоволенні позову.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 14 лютого 2018 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від

22 січня 2018 року та призначила справу до розгляду на 27 березня 2018 року.

13 березня 2018 року ОСОБА_3 заявив відвід усім суддям Великої Палати Верховного Суду.

Як на підставу для відводу суддів ОСОБА_3 послався на пункт 2 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме на те, що судді прямо заінтересовані в результаті розгляду справи та є вірогідність постановлення судом апеляційної інстанції несправедливого й упередженого рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи наявність такої підстави, ОСОБА_3 зазначив, що предметом позову є рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27 липня 2017 року

№ 440/вс-17 в частині встановлення йому оцінки за результатами кваліфікаційного оцінювання як кандидату на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. На думку скаржника, судова констатація факту немотивованого та такого, що не містить встановлених законом посилань на підстави ухвалення оскаржуваного рішення відповідача (за умови чесного та неупередженого національного судочинства), може мати серйозні політичні наслідки, а також посилить переконання суспільства про непрозорість та нечесність процедури добору усіх 120 суддів Верховного Суду, тому що увесь добір здійснювався Вищою кваліфікаційною комісією суддів України в однаково непрозорий та неаргументований спосіб. А тому всі судді Великої Палати Верховного Суду зацікавлені у тому, щоб легітимність процедури, за якою їх обрали на посади, не піддавалась сумніву. Отже, це викликає обґрунтований сумнів у неупередженості та об'єктивності суддів.

Перевіривши наведені ОСОБА_3. на обґрунтування заяви про відвід суддів доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 124 Основного Закону передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п'ятою та шостою статті 125 Конституції України встановлено, щосудоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Згідно з частиною першою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

За правилами частини третьої статті 23 КАС України у випадках, визначених цим Кодексом, Велика Палата Верховного Суду переглядає в апеляційному порядку як суд апеляційної інстанції судові рішення у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції.

Згідно із частиною п'ятою статті 266 КАС України Велика Палата Верховного Суду є судом апеляційної інстанції у справах щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є судом, установленим законом, для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 січня 2018 року в адміністративній справі за його позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним рішення та зобов'язання винести нове рішення.

За таких обставин, з огляду на закріплені в параграфі 2 глави 2 розділу І та статті 40 КАС України правила інстанційної юрисдикції й порядок вирішення заявленого відводу, іншого суду, ніж Велика Палата Верховного Суду, для вирішення питання про відвід усіх суддів цього колегіального органу законодавством не встановлено.

Відповідно до статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб'єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими».

Посилання ОСОБА_3 на упередженість суддів через зацікавленість у тому, щоб легітимність процедури, за якою їх обрали на посади суддів Верховного Суду, не піддавалась сумніву, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці скаржником обставин створення цього органу.

Велика Палата Верховного Суду також бере до уваги те, що у разі задоволення відводу її суддів розгляд апеляційної скарги не зможе відбутися, оскільки формально не існуватиме складу суду, встановленого для цього законом, для перегляду оскарженого рішення. Так, даний механізм може працювати лише за наявності можливості заміни одного судді на іншого. У випадку ж, якщо така заміна неможлива в принципі, неможливий і відвід. За такої ситуації ОСОБА_3 може бути позбавлений передбаченого статтею 129 Конституції України права на апеляційний перегляд справи. У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації є неприпустимою.

Таким чином, обставини, наведені ОСОБА_3 на обґрунтування заяви про відвід, не знайшли свого підтвердження, підстав для висновку про наявність передумов для відводу всіх суддів Великої Палати Верховного Суду, визначених статтею 36 КАС України, немає.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 36, 40 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду від участі в розгляді апеляційної скарги на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від

22 січня 2018 року в справі № П/800/409/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним рішення та зобов'язання винести нове рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.С. Золотніков

Судді: Н.О. Антонюк О.Б. Прокопенко

С.В. Бакуліна Л.І. Рогач

В.В. Британчук І.В. Саприкіна

Д.А. Гудима О.М. Ситнік

В.І. Данішевська О.С. Ткачук

О.Р. Кібенко В.Ю. Уркевич

Л.М. Лобойко О.Г. Яновська

Н.П.Лященко