Справа № 826/12847/16
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 березня 2018 року

Київ

справа №826/12847/16

адміністративне провадження №К/9901/35174/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києві від 16.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 у справі №826/12847/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києві від 16.06.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017, позовні вимоги - задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 06.03.2018 звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Одночасно, відповідачем у касаційній скарзі порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017, внесено зміни до КАС України, шляхом викладення його в іншій редакції.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, частиною першою якої передбачено залишення позовної заяви без руху із зазначенням її недоліків, способу та строку для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При розгляді заяви про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Окружного адміністративного суду міста Києві від 16.06.2017 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 у справі №826/12847/16, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України (редакція від 03.10.2017) судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Враховуючи викладене, КАС України (редакція від 03.10.2017) зобов'язує суд обчислювати перебіг строку касаційного оскарження за правилами процесуального закону, що діяли на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Згідно частини другої статті 212 КАС України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017) касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Судом з'ясовано, що ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 була прийнята у відкритому судовому засіданні за участю представника відповідача. Повний текст вказаного судового рішення було виготовлено в повному обсязі 02.10.2017, а отже строк на касаційне оскарження закінчився 23.10.2017, в той час, як касаційну скаргу подано до суду 06.03.2018, що свідчить про порушення відповідачем процесуальних строків на касаційне оскарження.

В обґрунтування поважності підстав пропуску строку при поданні касаційної скарги, відповідач посилається на те, що Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві вперше подано касаційну скаргу у справі №826/12847/16 до Вищого адміністративного суду України в межах встановленого частиною другою статті 212 КАС України строку (К/800/33373/17).

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України Бухтіярової І.О. від 17.10.2017 відповідачу було відмовлено у задоволенні заяви (клопотання) про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, а касаційну скаргу залишено без руху (до касаційної скарги не додано документ на підтвердження повноважень особи, яка підписала довіреність на представника заявника та документ про сплату судового збору, а з долученої до касаційної скарги копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, яка роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень, неможливо встановити сторін у справі) та надано заявнику строк на усунення недоліків до 31.10.2017.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України Бухтіярової І.О. від 06.11.2017 вказану касаційну скаргу було повернуто відповідачу з підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 108 КАС України - заявник не усунув недоліки касаційної скарги (надання документа про сплату судового збору у розмірі меншому ніж визначеному законом), встановлені ухвалою про залишення касаційної скарги без руху.

Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві вдруге 06.03.2018, тобто після значного спливу часу з моменту повернення вперше поданої касаційної скарги, подала касаційну скаргу у справі №826/12847/16 з пропуском встановленого КАС України строку.

Доводи відповідача про поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження зводяться до того, що рахунки податкового органу з якого сплачується судовий збір було постійно заблоковано, що позбавило заявника можливості виконати вимоги ухвали судді Вищого адміністративного суду України Бухтіярової І.О. від 17.10.2017 про залишення касаційної скарги без руху, зокрема надати документ про сплату судового збору в розмірі визначеному законом.

Одночасно, відповідач зазначає, що на момент повторного звернення з касаційною скаргою проведення платежів за платіжними дорученнями відповідача призупинено, а рахунки податкового органу з якого сплачується судовий збір продовжують бути заблокованими, що в свою чергу унеможливлює сплату судового збору за подання касаційної скарги у даній справі у визначеному законом розмірі.

Разом з тим, наведені відповідачем у заяві про поновлення строку касаційного оскарження причини не можуть бути визнані судом поважними, з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведені положення КАС України (в редакції, чинній на дату вчинення судом процесуальної дії) кореспондують положенням статті 13 КАС України (в редакції, яка була чинною на дату звернення до суду з касаційною скаргою вперше).

Враховуючи викладене, особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановленому вказаним Кодексом порядку.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п'ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, зокрема, в частині надання документа про сплату судового збору у розмірі визначеному законом, не є поважною причиною пропуску строку касаційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.

Органи доходів і зборів є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Відтак, наведені відповідачем у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження підстави (непроведення платежів, блокування рахунків тощо), що призвело до повернення касаційної скарги, не можуть бути об'єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають оскаржити судові рішення в межах встановленого законодавством строку.

Також, суд зазначає, що належних доказів, які з об'єктивних причин перешкоджали відповідачу реалізувати своє право на повторне звернення (після постановлення 06.11.2017 Вищим адміністративним судом України ухвали про повернення касаційної скарги) до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою в найкоротші строки, суду не надано.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання наведених відповідачем у заяві про поновлення строку касаційного оскарження причин пропуску такого строку поважними.

У випадку наявності інших підстав та доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного вчинення процесуальної дії зі звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою у строк, визначений законом, відповідач має право звернутися до Верховного Суду з відповідною обґрунтованою заявою.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

Так, відповідно до частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

З поданих матеріалів вбачається, що до касаційної скарги додано платіжні доручення №738 від 23.10.2017 на суму 661,45грн. та №774 від 03.11.2017 на суму 661,44грн., що свідчить про сплату судового збору у розмірі меншому ніж визначеному законом.

Разом з тим, відповідачем у касаційній скарзі порушено питання про відстрочення/розстрочення сплати судового збору, яке мотивовано відсутністю на рахунку податкового органу грошових коштів необхідних для сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі у розмірі визначеному.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України, які кореспондуються з приписами частини першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI єдиною підставою для зменшення розміру належних для оплати судових витрат, звільнення від їх оплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

На підтвердження доводів викладених у вказаному клопотанні, відповідачем надано копію виписки по рахунках Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за 21.02.2018.

Втім, податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій з метою отримання суми грошових коштів необхідної для сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі, наприклад, звернення до органу казначейської служби з обґрунтуванням необхідності касаційного оскарження судових рішень у справі №826/12847/16 та отримання відповідного фінансування.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.11.2011 № 3674-VI органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Оскільки податковим органом не надано належних доказів які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про відстрочення/розстрочення сплати судового збору слід відмовити.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції, чинній з 15.12.2017) за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом - вересень 2016 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що з 01.01.2016 місячний розмір мінімальної заробітної плати складає 1378,00грн.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 у позовній заяві одночасно заявлено вимогу майнового характеру (скасування податкового повідомлення-рішення, сума грошового зобов'язання за яким складає 25000,00грн.) та дві вимоги немайнового характеру (скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу).

За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) за подання до адміністративного суду адміністративного позову:

майнового характеру, позивачу (фізичній особі) необхідно було сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що складало 551,20грн.;

немайнового характеру, позивачу (фізичній особі) необхідно було сплатити 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що складало (1378,00грн. х 0,4 х 2) = 1102,40грн.

Отже, судовий збір, який Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві повинна сплатити при поданні касаційної скарги, становить: (551,20грн.+1102,40грн.) х 200% = 3307,20грн.

Таким чином, заявнику касаційної скарги необхідно доплатити судовий збір у розмірі 1984,31грн. та надати суду документ про його сплату.

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897. Банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві. Код банку отримувача (МФО): 820019. Рахунок отримувача: 0007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102. Призначення платежу: «;101;________ код клієнта за ЄДРПОУ; судовий збір за позовом _________ у справі №_________, Верховний Суд».

Враховуючи викладене, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, встановивши строк, протягом якого відповідач має усунути вказані недоліки та надати суду касаційної інстанції обґрунтовану заяву, вказавши інші підстави та надавши належні докази на підтвердження поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження та документ про сплату судового збору у визначеному законом порядку та розмірі.

Керуючись статтями 169, 248, 327, 329, 330, 332, 359 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про відстрочення/розстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №826/12847/16.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києві від 16.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 у справі №826/12847/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу - залишити без руху.

Встановити особі, що подала касаційну скаргу, десятиденний строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги з моменту отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Після усунення недоліків касаційної скарги у строк, встановлений судом, вона вважатиметься поданою у день первинного її подання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна