Справа № 815/5479/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/5479/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

24 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність, що проявилась у безпідставній відмові йому, як громадянину Республіки Молдова, прийняти заяву про надання статусу біженця в Україні,

- зобов'язати прийняти та розглянути його заяву про надання статусу біженця в Україні від 02.10.2017р.,

- прийняття рішення про визнання громадянина Республіки Молдова - ОСОБА_2 біженцем в Україні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», не розглянув заяву - анкету ОСОБА_2 про надання йому статусу біженця, а надав відповідь, керуючись Законом України «Про звернення громадян».

Відповідач заперечував проти позову, вважаючи його необґрунтованим та зазначаючи, що Генеральною прокуратурою України вирішується питання щодо екстрадиції ОСОБА_2 до третьої країни, тому розгляд поданої заяви - анкети не відноситься до компетенції ГУ ДМС України в Одеській області.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у прийнятті заяви громадянина Молдови ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 02.10.2017р. та зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти та розглянути заяву громадянина Молдови ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати в частині відмови у позові та прийняту нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначає, що найефективнішим засобом юридичного захисту його прав, які були порушенні, є зобов'язання відповідача визнати його, ОСОБА_2 біженцем в Україні.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 є громадянином Республіки Молдова, що підтверджується паспортом Республіки Молдова НОМЕР_1 від 12.10.2010 року (а.с.10).

02.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою - анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у якій зазначено, що побоюючись за своє життя та свободу на території Республіки Молдова, в результаті переслідування на підставі своєї приналежності до політичних сил та громадянської позиції, він змушений звернутися в Україні за захистом (а.с.12-14).

Уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якої ОСОБА_2 звернувся із заявою -анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відмовив у прийнятті вказаної заяви в усному порядку із зазначенням того, що за наявними матеріалами територіального підрозділу ДМС, Генеральною прокуратурою України на даний час вирішується питання щодо екстрадиції заявника ОСОБА_2

02.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою -анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту через канцелярію міграційної служби та яка була зареєстрована 02.10.2017 року за №Ж-1720 (а.с.53-55).

Листом ГУ ДМС України в Одеській області №5/1-Ж-1720 від 18.10.2017 року на заяву - анкету громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту №Ж-1720 від 02.10.2017 року надано відповідь, що на підставі Закону України "Про звернення громадян" розглянуто вказане звернення заявника та що за наявними матеріалами територіального підрозділу ДМС, Генеральною прокуратурою України на даний час вирішується питання щодо екстрадиції заявника ОСОБА_2 до третьої країни для притягнення до кримінальної відповідальності. Разом з тим, зазначено, що питання екстрадиції не відноситься до компетенції управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області, а, у свою чергу опікуються Міністерством юстиції та Генеральною прокуратурою України (а.с.71).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно не розглянуто заяву ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України №469 від 07.09.2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині прийняття рішення про визнання ОСОБА_2 біженцем, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги мають бути заявлені до належного відповідача, яким є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту приймати рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Крім того рішення за заявою про визнання біженцем приймається ДМС України лише після прийняття рішення про розгляд заяви про визнання біженцем та проходження процедури вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності відповідних умов для такого визнання.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Через відсутність порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, судова колегія не надає правову оцінку доводам суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене предметом апеляційного оскарження є постанова суду першої інстанції в частині відмови у позові.

Посилаючись на протиправні дії відповідача - ГУ ДМС України в Одеській області щодо неприйняття в нього заяви про визнання біженцем, позивач одночасно вимагає від суду зобов'язати відповідача прийняти рішення про надання йому статусу біженця.

Судова колегія наголошує, що процедура та порядок визнання іноземця біженцем в Україні врегульовані Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України № 469 від 07.09.2011 року.

Першим етапом зазначеної процедури є прийняття територіальним органом ДМС заяви про визнання особи біженцем. Суд першої інстанції у даній справі прийняв рішення про зобов'язання відповідача прийняти від ОСОБА_2 вказану заяву. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви зазначений територіальний орган проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Наступним етапом є вивчення документів, перевірка фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (двохмісячний строк такого розгляду за наявності відповідних підстав може бути подовжено до трьох місяців), після чого готується письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; особова справа заявника разом із письмовим висновком направляється до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою.

Після цього протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку (строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців), за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ДМС України приймає рішення про визнання особу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у наданні такого статусу.

Враховуючи викладене, судова колегія наголошує, що кожен з етапів процедури визнання особи біженцем відбувається послідовно.

Оскільки позивач знаходиться лише на стадії подачі заяви про визнання його біженцем, відсутні підстави для зобов'язання відповідача прийняти рішення про визнання його біженцем.

Тим більше, що прийняття рішення про визнання або відмову у визнанні біженцем відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців, яким є ДМС України, а не його територіальним органом, що є відповідачем у даній справі.

До того ж відсутність процедури вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем, позбавляє відповідача надати власний висновок та скласти відповідне рішення, яке може бути прийняте як на користь позивача, так і зворотне рішення.

Аналіз наведених обставин дає підстав для висновку про передчасність та незаконність позовних вимог щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення про визнання ОСОБА_2 біженцем.

Тому абсолютно вірними є висновки суду першої інстанції про відмову у позові ОСОБА_2 в цій частині.

Апеляційна скарга позивача не містить правових обґрунтувань на спростування вказаних висновків суду першої інстанції та не наводиться жодне законодавче обґрунтування, яке б передбачало задоволення позову ОСОБА_2 в частині зобов'язання територіальний орган ДМС України прийняти рішення про визнання його біженцем.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321,322,325, 329 КАС України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 21 березня 2018 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К В.Кравченко