Справа № 263/10021/17
Суддя: Кулик С. В.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження№2-а/263/30/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Кулик С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, третя особа - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у 2003 році він здобув право на пенсію за віком, перебуває на обліку у відповідача. З 01.07.2017 року відповідач припинив нарахування та виплату йому пенсії за віком, жодного рішення про припинення виплати пенсії, прийняття якого передбачено ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», він не отримував. В листі відповідачем повідомлено, що виплата його пенсії з 01.10.2016 року була зупинена відповідно до п.п.5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх проживання, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365. Вважає, що такими діями відповідача було порушено його право на отримання пенсії, передбачене Конституцією України. З огляду на вищевикладене, просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення виплати йому пенсії за віком з 01.07.2017 року; зобов'язати відповідача поновити виплату йому пенсії за інвалідністю.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їхньої відсутності.

Представник відповідача Драннікова О.Є. надала суду письмові заперечення на позов, у яких просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що з 22.02.2017 року електронна пенсійна справа ОСОБА_2 була взята на облік в управлінні. Постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» чітко визначає порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Так, для відновлення виплати необхідно звернутися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення. Протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи. За результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою. З 01.07.2017 року виплата пенсії позивачу припинена УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради. ОСОБА_5 двічі надавалася довідка про фактичне місце проживання (перебування). Рішенням комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перміщеним особам Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради бвло відмовлено в призначенні соціальних виплат у звязку з відсутністю особи за адресами: від 18.05.2017 року (протокол №17) за адресою: АДРЕСА_2; від 08.06.2017 року (протокол № 20) за адресою: АДРЕСА_1. Станом на 03.10.2017 року ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управлінню Пенсійного фонду України м. Маріуполя особисто не звертався. Для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно особисто звернутися до Управління соціального захисту населення Центрального район Маріупольської міської ради (зараз Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради) та Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду Україні м. Маріуполя.

Представник третьої особи ОСОБА_6 у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.08.2017 року позовну заяву ОСОБА_7 залишено без руху.

Ухвалою від 28.08.2017 року відкрито провадження у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2003 року набув право на отримання пенсії за віком.

З 31.01.2017 року електронна пенсійна справа ОСОБА_2 була взята на облік в УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя (на теперішній час Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області).

Згідно листа від 20.07.2017 року № 125/Л-01-01-01/02 ОСОБА_2 була зупинена виплата пенсії за віком відповідно до п.п.5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх проживання, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365.

Здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Пунктом 1 вищевказаної Постанови встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

У той же час з Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав та свобод внутрішньо переміщеним особам» виключені норми стосовно того, що територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері міграції, імміграції та еміграції проставляє у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб відмітку про реєстрацію місця проживання, а також з Закону України виключено норму, якою до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вносились відомості про місце проживання, тому такий штамп у вказаних довідках не проставляється.

13.01.2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщеним особам», яким внесено відповідні зміни до законодавства.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» було виключено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до п.п. 2 п. 12 зазначеного Порядку, соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Однак, згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

На теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

05.11.2014 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно якої (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Відповідно до постанови КМУ від 01.10.2014 р. № 509 пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу постанов КМУ № 365 від 08.06.2016 року, № 509 від 01.10.2014 року, № 637 від 05.11.2014 року, № 595 від 07.11.2014 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Проте, зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Описане свідчить про те, що пп. 2 п. 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року, не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належних громадянам пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про визнання бездіяльності Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії за віком з 01.07.2017 року ОСОБА_2 протиправною та зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя в Донецькій області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком та здійснити виплату заборгованості, починаючи з 01.07.2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 46, 64, 92 Конституції України, ст.ст. 8, 9, 77, 90, 205, 241-246, 295 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, третя особа - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати противоправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області щодо припинення виплати з 01.07.2017 року пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя в Донецькій області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком починаючи з 01.07.2017 року та здійснити виплату заборгованості.

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня складення судового рішення.

Суддя С.В.Кулик