Справа № 802/143/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 березня 2018 р. Справа № 802/143/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Мультян М.Б.,

Суддів: Дмитришеної Р.М.

Крапівницької Н.Л.

за участі секретаря судового засідання: Краєвської І.В.

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Данильченка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про: зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2017 року до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_2 до департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що рішенням Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" від 17 липня 2014 року за заявою № 25663/02 зобов'язано Державу - Україна, в трьох місячний строк з набуття рішення Європейського суду з прав людини статусу остаточного, виконати рішення національних судів. Департаментом виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання рішень національних судів було перераховано 04 серпня 2016 року кошти в сумі 1188937,30 грн. Разом з тим, відповідач не провів виплату компенсації за період затримки з липня 2014 року по серпень 2016 року. У зв'язку з чим, відповідач відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, якою затверджено "Порядок компенсації втраченої частини грошових доходів громадян у зв'язку з порушенням термінів їхньої виплати" зобов'язаний перерахувати компенсацію втраченої частини грошових коштів внаслідок затримки в термінах виплати в сумі 802532 грн. 60 коп.

Відповідно до поданих заперечень, які розцінюються судом як відзив на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. Зокрема, зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало рішення Європейського суду з прав людини № 25663/02 від 17 липня 2014 року "ОСОБА_2 та інші проти України" де ОСОБА_2 є одним із заявників. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини № 25663/02 від 17 липня 2014 року "ОСОБА_2 та інші проти України" на користь стягувача підлягало виплаті 2000 євро в перерахунку в національну валюту держави - відповідача та виконання рішень національних судів, а саме: рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06 квітня 2007 року, рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 26 березня 2006 року, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 жовтня 2006 року, рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 листопада 2006 року, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року. Рішення суду виконано фактично у повному обсязі.

Відтак, рішення Європейського суду з прав людини " 25663/02 від 17 липня 2014 року у справі "ОСОБА_2 та інші проти України", де ОСОБА_2 є одним із заявників Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконано фактично у повному обсязі згідно із виконавчими документами. Щодо посилань позивача на постанову Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, якою затверджено Порядок компенсації втраченої частини грошових доходів громадян у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, як на підставу отримання компенсації втраченої частини коштів є нонсенсом, оскільки ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах з Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року прийнято справу до провадження та призначено судове засідання на 13 березня 2018 року.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 19 березня 2018 року.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, колегією суддів встановлено наступне.

17 липня 2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі №25663/02 "ОСОБА_2 та інші проти України" (далі - РЄСПЛ), яким передбачено додаткові заходи індивідуального характеру та зобов'язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_2 підлягають виконанню:

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 березня 2006 року;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 жовтня 2006 року;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06 квітня 2007 року;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 листопада 2006 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 13 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" та зобов'язано боржника - державу Украйна добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а, що набрала законної сили, встановлено, що Департаментом ДВС виконано рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка стосується виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 березня 2006 року, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 жовтня 2006 року та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06 квітня 2007 року. Крім того, судом в даній постанові також зазначено, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 листопада 2006 року у справі № 2-4319/06, яким стягнуто з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за сумісництво посад за період з 01 березня 2002 року по 01 січня 2003 року з врахуванням компенсацій при інфляції за затримку розрахунку на суму 7564,50 грн. та зобов'язано відповідача звільнити ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера заводу "Модуль" з 01 грудня 2006 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з проведенням повного розрахунку по дату звільнення, було скасоване рішенням апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 24 червня 2008 року. А відтак, вказане судове рішення не підлягає виконанню.

В подальшому, із урахуванням вищезазначеної постанови Департаментом перераховано ОСОБА_2 кошти в сумі 1188937, 30 грн. та подано до суду звіт про виконання постанови від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а, який прийнято ухвалою від 29 серпня 2016 року.

13 вересня 2016 року у зв'язку із фактичним виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі № 25663/02 та виплати суми 1188937,30 грн. виконавче провадження № 44360795 закінчено, про що винесено постанову.

На думку позивача, за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України має перерахувати компенсацію втраченої частини коштів в сумі 802532,60 грн. станом на серпень 2016 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Виконання рішень Європейського суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" за рахунок Державного бюджету України.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 2994 від 03 серпня 2016 року сплачена заборгованість на загальну суму 1188937,39 грн. та платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 3225 від 22 серпня 2016 року сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення суду у розмірі 20,37 грн.

Разом з тим, позивач зазначив, що відповідач не провів виплату компенсації за період затримки з липня 2014 року по серпень 2016 року у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний перерахувати компенсацію втраченої частини грошових коштів внаслідок затримки в термінах виплати в сумі 802532 грн. 60 коп.

Щодо зазначених тверджень позивача, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Проблемність виконання рішень в частині виплати відшкодування полягає в тому, що даним законом не передбачено зобов'язання кожного року в Державному бюджеті передбачати суми, потрібні для виконання рішень Європейського суду з прав людини. Щодо фінансового забезпечення виконання рішень Європейського суду з прав людини, то в перехідних положеннях Закону України про виконання рішень Європейського суду вказано на необхідність в передбаченні окремою бюджетною програмою коштів на виконання рішень Європейського суду. Так як державний бюджет приймається на кожен рік - немає гарантій того, що потрібні суми будуть передбачатися в необхідній кількості регулярно кожен рік.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року.

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За приписами ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно зі ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року (п. 2 Порядку № 159). Згідно з п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: 1) пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); 2) соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); 3) стипендії; 4) заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених норм права, колегія суддів дійшла висновку, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. 3 Порядку № 159, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога про стягнення з департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України грошової компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушення термінів виплати до спірних правовідносин, які виникли між сторонами не застосовується у зв'язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов'язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов'язком, відтак, оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, дана вимога про встановлення судового контролю задоволенню не підлягає.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1);

Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Головуючий суддя Мультян Марина Бондівна

Судді Дмитришена Руслана Миколаївна

Крапівницька Наталя Леонідівна