Справа № 806/2962/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"20" березня 2018 р. м. Житомир Справа № 806/2962/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Господарського суду Житомирської області, Державної судової адміністрації України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" грудня 2017 р. (судове рішення ухвалене суддею Шуляк Л.А. в м. Житомир, відомості про час ухвалення судового рішення та дату складання повного тексту рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_2 до Господарського суду Житомирської області, третя особа: Державна судова адміністрація України про зобов'язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати Господарський суд Житомирської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, період роботи на посадах: з 20.12.1991 по 13.12.1993 - строкова військова служба в Збройних силах України; з 16.05.1997 по 03.11.1997 - судовий виконавець Мінського районного суду м. Києва; з 08.05.1998 по 01.05.2004 - служба в органах Служби безпеки України; з 06.08.2004 по 10.09.2004 - інспектор Бориспільської митниці; з 03.08.2009 по 25.10.2010 - спеціаліст І категорії, помічник судді Київського апеляційного господарського суду, відповідно до частини шостої статті 44 Закону України "Про статус суддів", в редакції від 03.08.2010 та пунктів 2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення стажу державної служби" від 03.05.1994 №283, здійснити перерахунок відпустки та заробітної плати з 26.10.2010 та виплатити заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу. В обґрунтування позовних вимог вказував, що положеннями законодавства, що діяли на момент призначення позивача суддею та зарахування до штату суду, позивач мав право на зарахування до стажу судді, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, періоду роботи на державній службі понад 9 років.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано Господарський суд Житомирської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, період роботи на посадах: з 20.12.1991 по 13.12.1993 - строкова військова служба в Збройних силах України; з 16.05.1997 по 03.11.1997 - судовий виконавець Мінського районного суду м.Києва; з 08.05.1998 по 01.05.2004 - служба в органах Служби безпеки України; з 06.08.2004 по 10.09.2004 - інспектор Бориспільської митниці; з 03.08.2009 по 25.10.2010 - спеціаліст І категорії, помічник судді Київського апеляційного господарського суду, відповідно до частини шостої статті 44 Закону України "Про статус суддів" в редакції від 03.08.2010 та пунктів 2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення стажу державної служби" від 03.05.1994 №283, здійснити перерахунок відпустки та заробітної плати з 26.10.2010 та виплатити заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Господарський суд Житомирської області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначає, що вимога позивача зарахувати періоди роботи на посадах: з 20.12.1991 по 13.12.1993 - строкова військова служба в Збройних силах України; з 16.05.1997 по 03.11.1997 - судовий виконавець Мінського районного суду м. Києва; з 08.05.1998 по 01.05.2004 - служба в органах Служби безпеки України; з 06.08.2004 по 10.09.2004 - інспектор Бориспільської митниці; з 03.08.2009 по 25.10.2010 - спеціаліст І категорії, помічник судді Київського апеляційного господарського суду до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки є безпідставними та такими, що суперечать нормам Закону України "Про судоустрій та статус суддів", оскільки вищевказаний закон не передбачає зарахування роботи на цих посадах до стажу роботи судді.

Крім того, апеляційну скаргу подано і Державною судовою адміністрацією України, в якій останній просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06.12.2017р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі вказує, що за приписами ч.6 ст.44 Закону України "Про статус суддів", для судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені пільги. Вказана норма не передбачає підстав для врахування періоду роботи на посадах, вказаних позивачем в даному позові, як певний стаж державної служби до стажу роботи суддею.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 11 жовтня 2010 року №950/2010 "Про призначення суддів" ОСОБА_2 призначено на посаду судді Господарського суду Житомирської області (а.с.33-34).

Наказом голови суду від 26 жовтня 2010 року №60-к позивача зараховано до штату суддів з 26 жовтня 2010 року з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.35).

На момент призначення позивача на посаду судді він мав стаж державної служби 9 років 8 місяці 29 днів, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.18-22).

03 січня 2012 року наказом голови Господарського суду Житомирської області № 3-к відповідно до ч.5 ст.129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", керуючись п.11 Розділу ХІІ Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення стажу служби" №283 від 03.05.1994 протоколом комісії по встановленню стажу роботи, що дає право на встановлення за вислугу років №3 від 03 січня 2012 року ОСОБА_2 з 01 січня 2012 року встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 15 відсотків від посадового окладу, як такому, що має стаж, який дає право на отримання надбавки за вислугу років 01 рік 02 місяці 05 днів (а.с.37).

20 жовтня 2017 року позивач звернувся до голови Господарського суду Житомирської області з проханням зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, період роботи на посадах: з 20.12.1991 по 13.12.1993 - строкова військова служба в Збройних силах України; з 16.05.1997 по 03.11.1997 - судовий виконавець Мінського районного суду м. Києва; з 08.05.1998 по 01.05.2004 - служба в органах Служби безпеки України; з 06.08.2004 по 10.09.2004 - інспектор Бориспільської митниці; з 03.08.2009 по 25.10.2010 - спеціаліст І категорії, помічник судді Київського апеляційного господарського суду, відповідно до частини шостої статті 44 Закону України "Про статус суддів", в редакції від 03.08.2010 та пунктів 2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення стажу державної служби" від 03.05.1994 №283 (які були чинними на дату призначення на посаду судді), здійснити перерахунок відпустки та заробітної плати з 26.10.2010 та виплатити заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу, в тому числі 3% річних та інфляційні витрати (а.с.38).

24 жовтня 2017 року позивач отримав відповідь на вказане звернення, якою було відмовлено йому в задоволенні з тих мотивів, що зарахувати позивачу вищезазначений стаж не вбачається можливості, оскільки статтею 131 Закону України від 07.07.2010 №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів", яка діяла на момент призначення ОСОБА_2 суддею, визначено вичерпний перелік посад, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, зокрема, передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному та відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (а.с.39).

Не погодившись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 був призначений на посаду судді (11.10.2010) в період дії статті 44 Закону №2862-XII (до 01.01.2011), Господарським судом Житомирської області безпідставно не враховано при визначенні йому стажу роботи положення частини 6 вказаної статті, чим було порушено його права на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, у відповідності до законодавства, яке діяло на дату призначення та зарахування його на посаду.

Розглядаючи питання про законність і обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Підставою для звернення до суду позивач визначив порушення застосування відповідачем норм Закону України "Про статус суддів" та Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Так, 15 грудня 1992 року Верховною радою України прийнято Закон України №2862-XII "Про статус суддів" (далі Закон №2862). Закон визначав статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

В статті 44 Закону України "Про статус суддів" визначалося матеріальне і побутове забезпечення суддів. Відповідно до частини 6 статті 44 Закону України "Про статус суддів" встановлено, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

07 липня 2010 року Верховною радою України прийнято Закон України №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон №2453). Цей Закон визначив організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Закон №2453 набрав чинності 30 липня 2010 року. Одночасно втратив чинність Закон України №2862 "Про статус суддів", окрім статей 43, 44, які втратили чинність з 01 січня 2011 року.

Попередня редакція Закону №2862 визначала, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

У законі №2453 змінився підхід до визначення стажу роботи судді і законодавець запровадив універсальний підхід з цього питання і не визначав будь-яких особливостей його обрахунку в залежності від мети, для якої такий стаж обраховувався.

Дійсно, перехідними положеннями цього Закону визначалось, що набирає чинності з дня його опублікування, крім статей 129 та 130 цього Закону щодо суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення при виході у відпустку, які вводяться в дію з 1 січня 2011 року.

До цього ж часу продовжили свою дію положення статей 43 та 44, які визначали особливості визначення права на відставку та особливості нарахування заробітної плати і надбавки за вислугу років.

На думку позивача збереження зазначених норм, а зокрема положень частини 6 ст.44 закону №2862 слід тлумачити такими чином, що судді, які були призначені на посаду з дати набрання чинності Законом №2453 (30.07.2010 року) та до 01.01.2011 року, зберігають право на визначення стажу для отримання надбавки за вислугу років та додаткової відпустки відповідно до положень частини 6 ст.44 закону №2862.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами позивача, оскільки за загальним правилом усунення колізій в разі дії протилежних норм рівнозначної сили застосовується норма, яка прийнята пізніше або ж норма, яка є більш спеціальною, у спірних правовідносинах.

У даному випадку такою нормою є пункт 11 Перехідних положень Закону №2453, яким чітко визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Зазначена норма є такою що прийнята пізніше, а окрім того, є нормою, найбільш спеціальною у питанні визначення моменту, з якого втрачається право на обрахунок всіх видів стажу роботі судді за нормами статей 43 та 44 Закону №2862.

Такою датою є 30.07.2010 року.

Позивач призначений на посаду Указом Президента України від 11 жовтня 2010 року, тобто, після Законом №2453-V1, а тому відсутні підстави для перерахунку йому стажу роботи на посаді судді за нормами статей 43 та 44 Закону №2862 для встановлення права на доплату за вислугу років та права на додаткову щорічну відпустку.

Відповідні норми Закону України №2453 неконституційними не визнавалися, а тому є чинними.

Набутий позивачем стаж державної служби ніким не зменшувався і він продовжує входити до його загального стажу роботи.

Навпаки, пунктом 11 розділу "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року і було встановлено додаткові гарантії недопущення звуження прав працюючих суддів, однак не інших працівників, які працювали на умовах визначених іншими законодавством і не набули статусу судді на час набрання чинності законом.

Однак, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув.

Таким чином, жодна правова норма ні Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а ні Закону України "Про статус суддів" не передбачає можливості до стажу роботи суддів судів загальною юрисдикції зарахувати стаж роботи на посадах, зазначених позивачем.

Зазначені обставини судом першої інстанції не прийняті до уваги, а тому, за таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, постанову суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення, тому наявні підстави для її скасування. Доводи апеляційної скарги спростовують висновки викладені у постанові суду першої інстанції, тому вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Господарського суду Житомирської області та Державної судової адміністрації України задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" грудня 2017 р. скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "22" березня 2018 р.