Справа № 428/2180/18
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/2180/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

позивача ОСОБА_1,

відпоівдача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до інспектора взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 (місцезнаходження: Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Штейгерська, будинок 8) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 496848 від 19 лютого 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що постановою інспектора інспектора взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 серії АР № 496848 від 19 лютого 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до постанови, він 19 лютого 2018 року о 16-05 год. в м. Лисичанську по вул. Червоногвардійська, 31, керував транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ sprinter, номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку біля пішохідного переходу ближче 10 м, а саме: на відстані 6 метрів 65 сантиметрів, чим порушив п. 15.9 Правил дорожнього руху України. Позивач вважає, що постанова є незаконною та складена з порушенням вимог, оскільки не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а також посадова особа, яка винесла зазначену постанову, при розгляді справи допустила істотні порушення процесуальних прав позивача. Тому вказану постанову він просить скасувати. Також, позивач просить вважати повністю доведеною вину відповідача у завданні йому моральної та психологічної шкоди, а також просить рекомендувати керівнику УПП в Луганській області провести службову перевірку і притягнути винну особу до відповідальності.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та додатково пояснив, що головною підставою його позову є той факт, що його автомобіль в момент зупинки (стоянки) знаходився не на проїжджій частині та не на дорозі, а у місці, де зазвичай зупиняються інші транспортні засоби. Він визнає, що на фото та відеоматеріалах, які надані відповідачем, зображений саме його автомобіль в момент винесення оскаржуваної постанови на відстані приблизно 6 метрів від пішохідного переходу, проте не визнає факт правопорушення.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що оскаржувана постанова складена у відповідності до вимог діючого законодавства України, підстав для її скасування немає. Додатково пояснив, що місце, де зупинився позивач, є проїжджою частиною, це місце ніяк не відокремлено від проїжджої частини.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що він приблизно на протязі півроку працює старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Луганській області. 19 лютого 2018 року під час чергування по вул. Червоногвардійській у м. Лисичанську він та його напарник побачили автомобіль позивача, який було зупинено із порушенням Правил дорожнього руху, а саме на відстані близько 6 метрів від пішохідного переходу. Вони заміряли цю відстань за допомогою рулетки, після чого відповідач склав відповідну постанову. Місце зупинки транспортного засобу позивача ніяким чином не було відділено від проїжджої частини, там немає знаків, що спеціально дозволяють зупинку. Раніше на цьому місці був знак для зупинки маршрутних транспортних засобів, але по-перше цей знак зрізано, а по-друге позивач не керував в момент вчинення правопорушення маршрутним транспортним засобом.

Дослідивши письмові матеріали справи та електронні докази, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

19 лютого 2018 року інспектором взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 в м. Лисичанську по вул. Червоногвардійська, 31, було винесено постанову серії АР № 496848 у справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 255 грн. 00 коп. Винесення вказаної постанови мотивовано тим, що ОСОБА_1 19 лютого 2018 року о 16-05 год. в м. Лисичанську по вул. Червоногвардійська, 31, керував транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ Sprinter, номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку біля пішохідного переходу ближче 10 м, а саме: на відстані 6 метрів 65 сантиметрів, чим порушив п. 15.9 Правил дорожнього руху України.

Суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення, в якій винесена оскаржувана постанова, згідно тексту вищевказаної постанови, була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ст. 222, ч. 2, 4, 5 ст. 258 КУпАП, а також відповідає змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (зокрема, змісту п. 4 вказаної Інструкції).

Посилання позивача на недотримання відповідачем вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП є повністю необґрунтованими, адже із змісту вказаної норми закону вбачається, що вона не застосовується у випадках накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до підпункту «г» пункту 15.9 Правил дорожнього руху зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно Правил дорожнього руху пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1 - 5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1 - 1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Суд зауважує, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем повністю доведено, оскільки фото та відеоматеріали, які були надані до суду відповідачем, підтверджують факт зупинки транспортного засобу під керуванням позивача ближче 10 м від пішохідного переходу, який позначено відповідним знаком, по вул. Гетьманській у м. Лисичанську. Вказаний факт також підтверджують показання свідка, який хоча і є працівником органів поліції, проте надав такі показання, які повністю відповідають змісту фото та відеоматеріалів, наданих до суду відповідачем.

В судовому засіданні позивач визнав, що на фото та відеоматеріалах, які надані відповідачем, зображений саме його автомобіль в момент винесення оскаржуваної постанови на відстані приблизно 6 метрів від пішохідного переходу. Разом з тим позивач вважає, що його автомобіль в момент зупинки знаходився не на проїжджій частині та не на дорозі, а у місці, де зазвичай зупиняються інші транспортні засоби.

На думку суду, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження своєї версії про те, що місце його зупинки знаходилося не на проїжджій частині та не на дорозі. Місце зупинки транспортного засобу під керуванням позивача не було ніяким чином відділено від проїжджої частини, тобто становило собою продовження проїжджої частини. Доказів наявності будь-яких знаків, що дозволяють зупинку всіх транспортних засобів на цьому місці, до суду надано не було.

Посилання позивача на те, що місце його зупинки є звичайним місцем зупинки інших транспортних засобів є необґрунтованими, адже правила дорожнього руху не регулюються звичаями. Посилання позивача на те, що місце його зупинки, на відміну від середини проїжджої частини, було вкрито снігом, також є необґрунтованими, адже випадіння снігу в тих чи інших місцях не може змінювати меж проїжджої частини.

За таких обставин, відповідачем доведено, що у діях позивача 19.02.2018 року був наявний склад адміністративного правопорушення.

Посилання в оскаржуваній постанові на те, що її було винесено по вул. Червоногвардійській у м. Лисичанську є неспроможними. Дійсно, вказана вулиця була перейменована Лисичанською міською радою у вулицю Гетьманську (http://lis.gov.ua/novosti/2011-03-25-08-03-23/11059-u-lisichansku-prijnyali-rishennya-pro-perejmenuvannya-vulits.html). Разом з тим, формальна помилка у назві вулиці не може бути підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Стосовно вимог про визнання доведеною вини відповідача у завданні позивачу моральної та психологічної шкоди суд зазначає, що подібні вимоги не є ефективним способом захисту прав позивача. Позивач не просив стягнути на його користь певного розміру моральної шкоди, завданої відповідачем, а також не надав доказів наявності у нього душевних страждань внаслідок будь-яких дій відповідача. Отже, у задоволенні цієї вимоги належить відмовити.

Щодо вимоги рекомендувати керівнику УПП в Луганській області провести службову перевірку і притягнути винну особу до відповідальності суд зазначає, що єдиним завданням суду згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Тобто, до завдань суду не відноситься надання рекомендацій іншим органам влади щодо проведення службових перевірок, у звязку із чим у задоволенні подібних вимог належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають розподілу, у справі не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241-246, 255, 286, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а постанову інспектора взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 496848 від 19 лютого 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП залишити без змін.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017 року) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін