Справа № 823/42/18
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Черкаси

16 березня 2018 року справа № 823/42/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савости С.В.,

позивача: ОСОБА_1 особисто;

представника відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю;

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати викладене у формі листів за вих. №4243/6-16 від 23.05.2016, №7333/6-16 від 30.08.2016, №8865/6-16 від 31.10.2016, №1156/6-17 від 23.01.2017, №7255/6-17 від 21.08.2017 рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 2,0 гa, кадастровий номер :02:001:1447 у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Скибинської сільської ради (за межами населеного пункту) Жашківського району Черкаської області;

- зобов'язати ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:1447, у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Скибинської сільської ради (за межами населеного пункту) Жашківського району Черкаської області.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач неодноразово листами повідомляв про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, вказуючи щоразу різні підстави для відмови.

Позивач надала на вимогу відповідача усі необхідні документи, які останній щоразу вимагав, натомість знову отримала відмову в наданні дозволу.

Позивач вважає, що викладені в листах відповідача обставини для відмови в наданні дозволу є надуманими, невмотивованими та протиправними, тому просить суд зобовязати відповідача надати дозвіл на розробку відповідного проекту землеустрою.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача в письмовому відзиві на позов та в судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, зазначивши, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області є законною та обґрунтованою, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки надані позивачем документи містили недоліки.

Як стверджує представник відповідача звернення громадянки ОСОБА_1 відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України відбулось лише 21.04.2016. Всі послідуючі заяви стосувались попереднього клопотання, не містили в собі самостійного клопотання про надання дозволу.

Також представник відповідача звернув увагу суду, що позивач пропустила шестимісячний строк звернення до суду з позовом, оскільки нею оскаржуються відповіді від 23.05.2016, 30.08.2016, 31.10.2016, 23.01.2017, а позов поданий лише в січні 2018 року.

За вказаних обставин просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Позивач звернулась до відповідача із заявою від 20.04.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка розташована в адміністративних межах Скибинської сільської ради Жашківського району Черкаської області за межами населеного пункту. До заяви додала: копію паспорта; копію ідентифікаційного номера; копію нотаріально засвідченої згоди ПП «Жашків-Arpo» на вилучення земельної ділянки; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; викопіювання з кадастрової карти (плану); довідку відділу Держгеокадастру у Жашківському районі про те що не скористалася своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; письмову згоду Скибинської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки.

ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області №4243/6-16 від 23.05.2016 повідомило позивача, що для вирішення порушеного питання позивачу необхідно надати документи ПП «Жашків-Arpo» на право користування земельною ділянкою.

10.06.2016 позивач надала відповідачу копію договору оренди земельної ділянки ПП «Жашків-Arpo» від 18.12.2007.

Листом №5917/6-16 від 12.07.2016 відповідач повідомив, що поданий договір не містить невід'ємних частин: кадастрового плану земельної ділянки.

28.07.2016 позивач надала копії кадастрових планів земельних ділянок та просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Листом №7333/6-16 від 30.08.2016 відповідач повідомив позивача, що копії кадастрових планів, поданих на розгляд, не відповідають договору оренди ПП «Жашків-Агро», що унеможливлює вирішення порушеного питання.

На повторне звернення позивача від 30.09.2016 відповідач повідомив, що листом від 30.08.2016 вже повідомлено про неможливість позитивного вирішення питання, оскільки копії кадастрових планів, поданих на розгляд до Головного управління, не відповідають договору оренди ПП «Жашків -Arpo», а саме кадастровий план з кадастровим номером :02:001:0136 відповідно даних державного земельного кадастру відповідає земельній ділянці площею 0,1784 га, а не 102,9800 га (як зазначено у кадастровому плані) та різниться місце розташування земельної ділянки, що унеможливлює вирішення порушеного питання.

29.11.2016 позивач знову звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, на яку листом отримала відповідь №1156/6-17 від 23.01.2017, в якій зазначено, що з поданих документів неможливо встановити перебування даної земельної ділянки в оренді ПП «Жашків-Агро». Також зазначено, що відповідно до даних Державного земельного кадастру підставою для державної реєстрації земельної ділянки площею 2,00 га в адмінмежах Скибинської сільської ради є технічна документація із землеустрою щодо поділу та обєднання.

На повторне звернення позивача із заявою від 20.07.2017 відповідач листом №7255/6-17 від 21.08.2017 повідомив, що подана заява не відповідає вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, що унеможливлює вирішення порушеного питання.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, п. «а» ч.3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 123 ЗК України, за якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із наведених правових норм Земельного кодексу України вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Виходячи з аналізу вказаних законодавчих положень, суд приходить до висновку, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом досліджено графічні матеріали, які подавались позивачем разом із заявами, з них вбачається, що вони створені відповідальними особами за допомогою програмного забезпечення та містять необхідні дані, що дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень для встановлення відповідності місця розташування обєкта.

Таким чином, позивач, при зверненні до відповідача з заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, подала всі необхідні та належні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України.

Земельним кодексом України передбачено механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому, а тому відповідач не мав право відмовляти позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність за наявності поданих та перевірених судом документів.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що із аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України вбачається, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розроблення проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою особі при дотриманні ним вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Згідно чинного правового регулювання земельних відносин у державі, право розпорядження землями сільськогосподарського призначення відбувається виключно на підставі норм Земельного кодексу України, а тому відповідач з підстав зазначених у вищевказаних листах протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду та невідповідність поданої позивачем заяви від 20.07.2017 вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки позивач неодноразово зверталась до відповідача з одного й того самого питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 2,00 га, яка розташована в адміністративних межах Скибинської сільської ради Жашківського району Черкаської області за межами населеного пункту за рахунок земель, які перебувають у користуванні ПП «Жашків-Агро». Такі неодноразові звернення обумовлені намаганням позивача виконати вимоги відповідача щодо надання додаткових документів, надання яких не передбачено ст. 118 Земельного кодексу України.

За ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Остання відповідь надана позивачу листом №7255/6-17 від 21.08.2017, а позов поданий до суду 05.01.2018, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Щодо вирішення питання про зобовязання ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд зазначає, що не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Такі дії суду виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому суд звертає увагу, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними дії відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, враховуючи, що відповідач не довів правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід частково стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 2,0 гa, у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Скибинської сільської ради (за межами населеного пункту) Жашківського району Черкаської області.

Зобов'язати ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 2,0 га, у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Скибинської сільської ради (за межами населеного пункту) Жашківського району Черкаської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (19210, Черкаська область, Жашківський р-н., с. Скибин, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 21 березня 2018 року.

Суддя В.В. Гаращенко