Справа № 204/6787/16-а(2-а/204/190/16)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2018 року справа № 204/6787/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю,

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 (головуючий суддя Т.О. Дубіжанська)

у справі № 204/6787/16-а

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 8 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якому просив:

визнати протиправними дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього на місці зупинки транспортного засобу 11.10.2016 за адресою: м. Дніпро, пр. Яворницького, 52,

скасувати постанову інспектора роти № 8 батальйону № 3 УПП у м. Дніпропетровську молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії АР № 027456 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладенням на нього штрафу у розмірі 425 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП з тих підстав, що позивач не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів, чим порушив п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України. Постанова серії АР № 027456 є незаконною, оскільки винесена без розгляду справи на місці скоєння правопорушення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справи про адміністративне правопорушення, як це передбачено законодавством. До того ж, незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор Перетятко Н.В. не дала можливості позивачу скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, та після висловлення звинувачень, винесла постанову, чим порушила процедуру розгляду справи, а саме: проігнорувала порядок, встановлений ст. 278, 279 КУпАП.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 позов задоволений частково. Постанову АР № 027456 від 11.10.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 скасовано. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на п.21.2 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходив з того, що в даному випадку відповідачем не складався протокол про порушення правил дорожнього руху та не оформлювалися матеріали дорожньо-транспортної пригоди, тому не було законних підстав вимагати від позивача надання полісу обов'язкового авто страхування, внаслідок чого постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є протиправною.

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу суд першої інстанції дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту права.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішенням, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Скаржник зазначає, що судом при винесені постанови порушені норми матеріального та процесуального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, як наслідок судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

Скаржник наполягає, що інспектор роти № 8 батальйону № 3 УПП у м. Дніпропетровську молодший лейтенант поліції ОСОБА_2 мала право перевірити наявність у позивача полісу обов'язкового страхування на автомобіль та у разі його відсутності - притягнути особу до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП в силу приписів закону.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Спірним є питання правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП України.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 11 жовтня 2016 року керував транспортним засобом TОYOTA CAMRY, номерний знак НОМЕР_1, в м. Дніпрі по пр. Дмитра Яворницького в районі будинку № 52, і о 23 год. 50 хв. був зупинений працівниками поліції.

Підставою для зупинки автомобіля став той факт, що, як зазначає сам позивач, водій керував автомобілем в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком. При перевірці документів інспектором поліції встановлено, що водій ОСОБА_1 не мав поліс обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 ґ ПДР України.

11.10.2016 за даним фактом інспектором роти № 8 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2, складено постанову про адміністративне правопорушення серії АР № 027456, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП України.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 027456 від 11.10.2016.

Статею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі,: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.3 ст.254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Вимоги щодо змісту такої постанови встановлені цією ж нормою ст.283 КУпАП.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься, зокрема, у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтею 126 КУпАП.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р.III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п.1 р.IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ст.126 КУпАП, на місці вчинення правопорушення.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП, відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В даному випадку оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності на підставі ч.1 ст.126 КУпАП, відповідно до якої керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно приписів пп. ґ п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Також відповідно до п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до п.21.4 цієї ж статті у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, відповідальність за відсутність поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності настає за фактом експлуатації (керування) транспортним засобом без відповідного поліса і покладається на особу, яка керує ним.

В даному випадку відповідачем встановлений, позивачем не спростований, факт відсутності у позивача (водія) страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В матеріалах справи такий поліс також відсутній, позивачем до суду не наданий. Як зазначає відповідач, що не спростовується матеріалами справи, перевірка страхового полісу через централізовану базу даних МТСБУ за маркою, серією та номером автомобіля позивача на момент складання постанови (11.10.2016) результатів не дала. Також відсутні дані в МТСБУ стосовно наявності страхового полісу і на час винесення постанови суду першої інстанції.

Отже відповідачем вірно встановлено в діях відповідача склад правопорушення, відповідальність, за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.

З приводу висновків суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для перевірки наявності у позивача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із ст.53 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобовязаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема у випадку вчинення особою правопорушення.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, зокрема, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Як вбачається з матеріалів справи, не спростовано позивачем, підставою зупинки 11.10.2016 транспортного засобу TОYOTA CAMRY, номерний знак НОМЕР_1, став факт керуванням позивачем означеним автомобілем в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком. Тоді як відповідно до п.2.9. «в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обовязковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Отже в даному випадку зупинення транспортного засобу було обумовлено недотриманням водієм (позивачем) вимог п.2.9. «в» ПДР України, що, відповідно, свідчить про правомірність вимог відповідача щодо предявлення для перевірки страхового полісу.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо відсутності, у спірному випадку, правових підстав для перевірки наявності у позивача полісу обовязкового страхування, оскільки такі повноваження інспектора патрульної поліції передбачені чинним законодавством, і вказані повноваження кореспондуються з обовязком водія мати при собі поліс обовязкового страхування та предявляти його на вимогу працівників поліції.

Посилання суду першої інстанції на положення п.21.2 ст.21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на думку колегії суддів, не може свідчити про відсутність в інспектора патрульної поліції повноважень для здійснення перевірки наявності у водія полісу обовязкового страхування.

Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилався суд першої інстанції, передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, вказаною нормою права визначено обовязок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути предявлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. При цьому, п.21.3 ст.21 Закону не вказує на те, що поліс страхування може бути предявлений на вимогу повноважної особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналізуючи зазначені норми права Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правил дорожнього руху, які визначають повноваження посадових осіб поліції та обовязки водіїв транспортних засобів, апеляційний суд приходить до висновку, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави контролю за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. Пунктом 21.2 статті 21 Закону як закону, що регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обовязкового страхування у такому випадку, як складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що за наведених вище обставин відповідач, притягнувши позивача до відповідальності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному зясуванні обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду в частині задоволених позовних вимог з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 у справі № 204/6787/16-а в частині скасування постанови інспектора роти № 8 батальйону № 3 УПП у м. Дніпропетровську молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії АР № 027456 від 11.10.2016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладенням на нього штрафу у розмірі 425 грн. скасувати, прийняти нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 у справі № 204/6787/16-а залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарженню не підлягає (ст.ст.12, ч.5 ст.328 КАС України).

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко