Справа № 819/2191/17
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2191/17

12 березня 2018 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сачко Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення - рішення № 55683-13 від 19.06.2017 та податкової вимоги від 16.11.2017 № 12608-17.

Тернопільським окружним адміністративним судом у судових засіданнях по даній справі, які проводилися 23.01.2018, 26.02.2018 оголошувалася перерва для надання сторонами по справі додаткових доказів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач на території територіальної громади міста Тернополя Тернопільської області володіє на праві приватної власності у розмірі 1/1 частки виробничо - торговими приміщеннями в нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 759.8 кв.м. Враховуючи те, що позивач є власником зазначеного нерухомого майна, відповідач 19.06.2017 виніс податкове повідомлення - рішення форми "Ф" № 55683-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості в розмірі 35470,04 грн. за податковий період 2016 р. Також, враховуючи те, що сума податкового зобов'язання визначена в податковому повідомленні - рішенні стала узгодженою, відповідач 16.11.2017 відповідно до статті 59 Податкового кодексу України (далі - ПК України) сформував та надіслав позивачу податкову вимогу № 12608 -17 на суму 35470,04 грн.

Винесені відповідачем оскаржені податкове повідомлення - рішення та вимога позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки податкове повідомлення - рішення, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2016 рік, надіслано відповідачем 09.10.2017, тобто з порушенням строку надіслання (вручення) податкового повідомлення-рішення платнику податку, встановленого підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, а саме до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Також позивач зазначив, що оскаржене податкове повідомлення - рішення надіслано позивачу не у повному обсязі, без надання розрахунку податкового зобов'язання, у зв'язку з чим контролюючим органом не дотримано вимоги статті 58 ПК України.

Водночас, позивач вважає, що виробничо - торгові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 759.8 кв.м., як виробничі, так і адміністративні й допоміжні, що входять до складу комплексу необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні підпункту "є" пункту 266.2 статті 266 ПК України, а тому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на них не повинен нараховуватись та сплачуватись.

Також звернув увагу на те, що закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання за оскарженим податковим повідомленням - рішенням припадає на 07.01.2018, а тому в разі не сплати позивачем суми грошового зобов'язання, в останнього виник б податковий борг з 08.01.2018. Таким чином, за умови виникнення податкового боргу, відповідач мав би право надіслати позивачу податкову вимогу не раніше 08.01.2018.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, суду пояснив, що оскаржені дії відповідача щодо винесення на підставі підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України оскарженого податкового повідомлення - рішення здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України, та посилаючись на пояснення викладені у письмовому відзиві на позовну заяву (арк. справи 80-83), просив у задоволені позову відмовити.

Додатково зазначив, оскільки сума податкового зобов'язання визначена в податковому повідомленні - рішенні стала узгодженою, відповідач 16.11.2017 відповідно до статті 59 ПК України сформував та надіслав позивачу податкову вимогу № 12608 -17 на суму 35470,04 грн.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд встановив, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець 09.02.2011 Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії НОМЕР_2 (арк. справи 58).

Основними видами діяльності позивача є: код КВЕД 14.19 виробництво іншого одягу й аксесуарів; код КВЕД 47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; код КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, про що свідчить витяг з реєстру платників єдиного податку (арк. справи 62).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (арк. справи 14-17), позивач є власником 1/1 частки виробничо - торговими приміщеннями в нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 759.8 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 254781, видане 01.02.2013 державним реєстратором Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської обл. Яцишин O.P. (арк. справи 18).

19.06.2017 відповідач згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України виніс податкове повідомлення - рішення форми "Ф" № 55683-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості в розмірі 35470,04 грн. за податковий період 2016 р.

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується відповідачем по справі, що зазначене податкове повідомлення - рішення було направлено позивачу відповідачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення 14.08.2017, що підтверджується також списком № 581 згрупованих поштових відправлень (арк. справи 90 - 91).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не дотримав вимоги підпункту 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 ПК України, оскільки оскаржене податкове повідомлення - рішення не було надіслано (вручено) позивачу до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Водночас, 16.11.2017 відповідач відповідно до статті 59 ПК України сформував та надіслав позивачу податкову вимогу № 12608 -17 на суму 35470,04 грн.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується позивачем по справі, що оскаржене податкове повідомлення - рішення останній отримав 08.11.2017.

Відповідно до підпункту "а" пункту 266.10. статті 266 ПК України податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, визнається згідно з підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 ПК України податковим боргом.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи те, що позивач отримав оскаржене податкове повідомлення - рішення лише 08.11.2017, то податковий борг відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 ПК України утворився у позивача з 08.01.2018, як наслідок відповідач мав би право надіслати позивачу податкову вимогу не раніше 08.01.2018.

З огляду на зазначене, суд критично ставиться до твердження відповідача на те, що сума податкового зобов'язання визначена в податковому повідомленні - рішенні № 55683-13 від 19.06.2017 стала узгодженою станом на 27.10.2017, оскільки з дня отримання (вручення) зазначеного податкового повідомлення - рішення, а саме з 08.11.2017, позивач відповідно до підпункту "а" пункту 266.10. статті 266 ПК України зобов'язаний був сплатити суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості в розмірі 35470,04 грн. протягом 60 днів, тобто до 08.01.2018.

Згідно статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до статті 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Рішенням Тернопільської міської ради від 30.06.2015 № 6/60/27 "Про місцеві податки і збори" встановлено ставки податку для об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб та юридичних осіб, зокрема у розмірі 1 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на перше січня звітного (податкового року) за 1 кв.м. бази оподаткування, відповідно до статті 266 ПК України.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (арк. справи 18), позивач є власником виробничо - торговими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 759.8 кв.м.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

Суд вважає за потрібне відмітити, що згідно змісту оскаржуваного рішення, відповідачем визначено позивачу зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості (код платежу 18010200).

Проте, як підтверджено доказами у справі, в тому числі і свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (арк. справи 18) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (арк. справи 14-17), позивач є власником 1/1 частки виробничо - торговими приміщеннями в нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 759.8 кв.м.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що на час винесення оскаржуваного рішення про визначення суми податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості (код платежу 18010200) у податкового органу були відсутні відомості про те, що об'єкт оподаткування не належить до житлової нерухомості, оскільки згідно витягу реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки податкового органу, щодо майна яке перебуває у власності позивача і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у розділі "загальна площа нерухомого майна" зазначено 759.8 кв.м., а в розділі "житлова плаща нерухомого майна" записи відсутні (арк. справи 173,174).

Крвм того, підпунктом "є" пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Водночас, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро - фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Таким чином, з метою правильного застосування норм підпункту 266.2.2 ПК України при визначені будівель промисловості в розрізі об'єкта оподаткування необхідно керуватись вимогами Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі К/9901/1438/17 822/2624/16, а тому відповідно до статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, що за всіма своїми об'єктивними будівельно-технічними характеристиками належні позивачу виробничо-торгові приміщення є промисловою будівлею, що підтверджується наступним.

27.03.2003 позивач придбав у відкритого акціонерного товариства "Сервіс Тернопілля" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. від 27.03.2003, за реєстром № 2830 (арк. справи 21-22), цегляну будівлю адмінбудинку, що зазначена на генплані під літерою "А" і знаходилась за адресою: АДРЕСА_1, нежитловою площею 754,0 кв.м. Реєстрація права власності за позивачем підтверджується реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 08.04.2003 та зареєстрованого в реєстровій книзі за № 1412 (арк. справи 23).

Надалі, позивач провів перепланування викуплених приміщень адмінбудинку в АДРЕСА_1, під виробництво та реалізацію швейних виробів з влаштуванням шатрового даху, з дотримання усіх норм чинного законодавства, що діяло у відповідний часовий період. 31.03.2006 рішенням виконкому Тернопільської міської ради "Про затвердження акта державної приймальної комісії" від 31.03.2006 № 503 (арк. справи 38-45) затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію реконструкції викуплених приміщень за адресою АДРЕСА_1 під адміністративно-виробничі приміщення з підприємством торгівлі та влаштуванням шатрового даху загальною площею 759,8 кв.м., виконаної ФОП ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету від 08.10.2003 № 1119.

Підпунктом 2 пункту 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису щодо об'єкта нерухомого майна, зокрема: тип об'єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); призначення об'єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); площа об'єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); відомості про складові частини об'єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об'єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов'язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю).

Як слідує з матеріалів справи, що до складу об'єкта нерухомого майна (виробничо-торгових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 759.8 кв.м.) входять згідно опису: пд. І вхід в підвал пл. 7,6 кв.м., II підвал пл. 97,5 кв.м, III сходова клітка пл. 15,5 кв.м., IV підвал пл. 83,1 кв.м.; 1-1-1 вхідний тамбур пл. 2,9 кв.м., 1-1-2 коридор пл. 9,4 кв.м., 1-1-3 зал-виставка продаж пл. 46,8 кв.м., 1-1-4 кабінет пл. 17,8 кв.м., 1-1-5 коридор пл. 2 кв.м., 1-1-6 коридор пл. 18,7 кв.м., 1-1-7 паливна пл. 14,7 кв.м., 1-1-8 склад пл. 28,8 кв.м., 1-1-9 туалет пл. 1,9 кв.м., 1-1-10 туалет пл. 1,8 кв.м., 1-1-11 розкрійний відділ пл. 25,3 кв.м., 1-1-V сходова клітка пл. 15,3 кв.м.; 2-2-1 коридор пл. 3,4 кв.м., 2-2-2 майстерня пл. 10,2 кв.м., 2-2-3 цех пл. 66,2 кв.м., 2-2-4 коридор пл. 18,7 кв.м., 2-2-5 кабінет пл. 12,7 кв.м., 2-2-6 кімната персоналу пл. 11,7 кв.м., 2-2-7 душова пл. 4,5 кв.м., 2-2-8 кладова пл. 2 кв.м., 2-2-9 санвузол пл. 4,3 кв.м., 2-2-10 умивальня пл. 4,4 кв.м., 2-2-11 відділення прасування пл. 32,2 кв.м., 2-2-VI сходова клітка пл. 15,4 кв.м.; 3-3-1 коридор пл. 25,3 кв.м., 3-3-2 кабінет пл. 14,7 кв.м., 3-3-3 кабінет пл. 30 кв.м., 3-3-4 кабінет пл. 34,1 кв.м., 3-3-5 кімната відпочинку пл. 18,3 кв.м., 3-3-6 туалет пл. 1,9 кв.м., 3-3-7 коридор пл. 2,5 кв.м., 3-3-8 ванна пл. 4,4 кв.м., 3-3-9 кладова пл. 2,5 кв.м., 3-3-10 кабінет пл. 35,9 кв.м., 3-3-VII сходова клітка пл. 15,4 кв.м. (арк. справи 20).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що основу зазначеного об'єкта нерухомого майна становлять виробничі приміщення (розкрійний відділ, майстерня, відділення прасування, склад готової продукції тощо), що в сукупності із адміністративними й допоміжними приміщеннями, становлять єдиний комплекс призначений для здійснення виробничо - господарської діяльності - швейного виробництва.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, що позивач здійснює серійне виробництво одягу під знаком для товарів та послуг "Вогеnіа", власником якого він є на підставі свідоцтва на знак для товарів та послуг № 140454, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності МОН України від 25.06.2011 (арк. справи 63-66).

В підтвердження дійсного здійснення позивачем процесу швейного промислового виробництва є копії трудових договорів, укладених між позивачем та працівниками за професією (видом професійної діяльності) "швея" (арк. справи 71-78).

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 за 2016 податковий (звітний) рік ним отримано доходу від провадження підприємницької діяльності (зокрема, господарської діяльності з виробництва одягу) на загальну суму 878 200,00 грн. (арк. справи 67-68).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що і діяльність позивача відноситься до діяльності промислових підприємств, оскільки вона спрямована на виробництво товарів і послуг.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що належні позивачу виробничо-торгові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 759.8 кв.м., як виробничі, так і адміністративні й допоміжні, необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні підпункту "є" пункту 266.2. статті 266 ПК України, а тому зазначені нежитлові приміщення підпадають під визначення "будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств".

Таким чином, належні позивачу виробничо-торгові приміщення, як будівлі промисловості не є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту "є" пункту 266.2. статті 266 ПК України, а тому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на них не повинен нараховуватись та сплачуватись.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відніс належні позивачу зазначені виробничо-торгові приміщення, як до об'єктів житлової нерухомості, внаслідок чого протиправно застосував ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 1 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на перше січня звітного (податкового року) за 1 кв.м. бази оподаткування відповідно до статті 266 ПК України, а тому оскаржені податкове повідомлення - рішення та податкова вимога є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (47711, АДРЕСА_2 РНКПП НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (46003, Тернопільська область, місто Тернопіль, вул. Білецька, будинок 1, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області форми "Ф" № 55683-13 від 19.06.2017 та податкової вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області форми "Ф" № 12608-17 від 16.11.2017, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (46003, Тернопільська область, місто Тернопіль, вул. Білецька, будинок 1, ) форми "Ф" № 55683-13 від 19.06.2017 про визначення податкового зобов'язання ОСОБА_3 (47711, АДРЕСА_2 РНКПП НОМЕР_1) за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, код платежу 18010200, за 2016 рік на суму 35470 (тридцять п'ять тисяч чотириста сімдесят) гривень 04 коп.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (46003, Тернопільська область, місто Тернопіль, вул. Білецька, будинок 1, ) форми "Ф" № 12608-17 від 16.11.2017 на суму 35470 (тридцять п'ять тисяч чотириста сімдесят) гривень 04 коп. податкового боргу ОСОБА_3 (47711, АДРЕСА_2 РНКПП НОМЕР_1).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (46003, Тернопільська область, місто Тернопіль, вул. Білецька, будинок 1, ) в користь ОСОБА_3 (47711, АДРЕСА_2 РНКПП НОМЕР_1) судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп. сплачений згідно платіжного доручення №Р24А334124601А20408 від 07.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 березня 2018 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.