Справа № 800/116/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.03.2018 Київ А/9901/62/18 800/116/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Смоковича М.І.,

суддів Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_6 до Вищої ради правосуддя про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У березні 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_1, у порядку статті 1711 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС; тут - у редакції Кодексу, чинній до 15 грудня 2017 року) звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якому, з урахуванням уточнень від 20 квітня 2017 року, просив:

визнати незаконними дії відповідача, що полягають у вилученні, відповідно до службової записки члена Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) ОСОБА_2, з автоматизованого розподілу і передачі для опрацювання до управління по роботі зі зверненнями та запитами на інформацію заяви від 2 липня 2014 року за вхідним № Р-1903/0/7-14 стосовно порушення суддею Вищого адміністративного суду України ОСОБА_4. (під час її перебування на посаді судді господарського суду Київської області) правил підсудності та вимог щодо неупередженого розгляду справи №278/20-06 за позовом закритого акціонерного товариства «Інкон» до державного комунального підприємства «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» та Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фермой-КІ», про визнання права власності;

визнати незаконною бездіяльність відповідача, що полягає у відмові розглянути дисциплінарну справу за заявою від 2 липня 2014 року про порушення правил підсудності та вимог щодо неупередженого розгляду справи №278/20-06 суддею Вищого адміністративного суду України ОСОБА_4. (під час перебування на посаді судді господарського суду Київської області);

зобов'язати відповідача повторно направити заяву від 2 липня 2014 року за вхідним №Р-1903/0/7-14 стосовно порушення суддею Вищого адміністративного суду України ОСОБА_4. (під час перебування на посаді судді господарського суду Київської області) правил підсудності та вимог щодо неупередженого розгляду справи № 278/20-06 до автоматизованого розподілу та розглянути дисциплінарну справу іншим членом ВРП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно вилучив з автоматизованого розподілу заяву представника позивача ОСОБА_1 від 25 червня 2014 року на дії судді господарського суду Київської області ОСОБА_4. (на дату звернення до суду - суддя Вищого адміністративного суду України) під час розгляду справи № 278/20-06, розглянувши її у порядку, встановленому Законом України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР). Позивач вважає, що за цією заявою слід було порушити дисциплінарну справу щодо судді, а не надавати відповідь як на звичайне звернення, що й зробив відповідач. Такі дії, на переконання позивача, порушують його права та суперечать вимогам Конституції України та статті 95 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (чинним на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2453-VI).

Вищий адміністративний суд України постановою від 8 червня 2017 року відмовив у задоволенні позову повністю.

У заяві про перегляд судового рішення з підстави, встановленої пунктом 4 частини першої статті 237 КАС, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_1, просить скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 8 червня 2017 року та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Свої вимоги мотивує тим, що при прийнятті рішення суд застосував до спірних правовідносин не ті положення Регламенту ВРЮ, а також не надав належної правової оцінки діям відповідача щодо розгляду заяви представника позивача щодо неправомірних дій судді ОСОБА_4.

Верховний Суд перевірив матеріали справи і дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на таке.

Суд у цій справі встановив, що у 2013, 2014 роках ОСОБА_1 як представник ОСОБА_6 неодноразово звертався в інтересах свого довірителя зі скаргами на дії судді господарського суду Київської області ОСОБА_4. (на сьогодні - суддя Вищого адміністративного суду України) під час розгляду справи № 278/20-06.

На ці звернення ВРЮ листами від 9, 19 і 26 квітня, 26 червня та 27 серпня 2013 року, 11 червня 2014 року повідомила про те, що вона не є органом правосуддя і не вправі будь-яким чином втручатися у здійснення судочинства та надавати правову оцінку судовим рішенням. Також ВРЮ вказала на відсутність підстав для призначення перевірки відомостей, викладених у його зверненнях, стосовно притягнення судді ОСОБА_4. до відповідальності.

25 червня 2014 року на особистому прийомі в Адміністрації Президента України було зареєстровано заяву ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_6. У цій заяві ОСОБА_1 звернувся до Президента України з проханням захистити інтереси інвестора, який вклав в економіку України більше 12 млн. дол. США. Як пояснив ОСОБА_1, в результаті рейдерського захоплення об'єкта інвестиції за участі колишньої судді господарського суду Київської області ОСОБА_4., яка зараз є суддею Вищого адміністративного суду України, інвестор, на жаль, був ошуканий. Незважаючи на те, що керівництво ВРЮ змінилося, посадові особи ВРЮ продовжують відмовляти у розгляді питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_4., посилаючись на те, що відповідь уже надав попередній голова ВРЮ. Твердячи про те, що нічого не змінилося, ніхто не дбає про позитивний імідж України як інвестиційно привабливої країни, ОСОБА_1 просив надати доручення призначити перевірку фактів та в разі їх підтвердження, притягнути винних осіб до відповідальності.

Листом від 26 червня 2014 року № 22/026322-26П це звернення ОСОБА_1, на підставі частини 3 статті 7 Закону №393/96-ВР з Адміністрація Президента України надіслала для розгляду за належністю до ВРЮ. Остання отримала його 2 липня 2014 року (вхідний № Р-1903/0/7-14).

Листом від 8 липня 2014 року №Р-1903-5079/0/9-14 керівник секретаріату ВРЮ повідомив ОСОБА_1 про те, що повноваження членів Вищої ради юстиції, крім тих, які перебувають у цьому органі за посадою, припинено, а тому зазначену заяву буде розглянуто після набуття новопризначеними членами Ради повноважень та обрання Голови ВРЮ і його заступника відповідно до вимог чинного законодавства України.

ВРЮ набула повноважень 4 червня 2015 року та розпочала свою діяльність у новому складі з 17 членів, провівши 9 червня 2015 року перше засідання відповідно до вимог частини 2 статті 16 Закону № 22/98-ВР.

На момент набуття повноважень новим складом Вищої ради юстиції нерозглянутими було близько 4500 матеріалів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 3 серпня 2015 року скаргу (заяву) ОСОБА_1 на дії судді (ОСОБА_4), що надійшла з Адміністрації Президента України за вихідним № 22/026322-26П, передано на розгляд члену ВРЮ ОСОБА_2

Отримавши зазначену заяву ОСОБА_2 4 березня 2016 року подав службову записку про вилучення з автоматизованого розподілу заяву ОСОБА_1 від 25 червня 2014 року, подану в інтересах ОСОБА_6 (що надійшла з Адміністрації Президента України 2 липня 2014 року) і передання її до управління по роботі зі зверненнями та запитами на інформацію. Необхідність вилучення заяви представника позивача з автоматизованого розподілу член ВРЮ мотивував тим, що заява не є скаргою (заявою) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком її дисциплінарну відповідальність, позаяк не містить конкретних даних про порушення, допущені суддею ОСОБА_4. при здійсненні судочинства.

Відтак у відповідь на заяву ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_6, ВРЮ надіслала автору цього звернення листа від 29 березня 2016 року № Р-1903-4290/0/9-16 за підписом голови Ради Бенедисюка І.М. Цим листом ВРЮ поінформувала ОСОБА_1 про хід розгляду справи № 278/20-06 і зазначила, що з аналогічних питань він неодноразово звертався до ВРЮ, яка листами від 9, 19 і 26 квітня, 26 червня 2013 року за вихідними №№ Р-812-3395/0/9-13, Р-812/1-3702/0/9-13, Р-812/2-3965/0/9-13, Р-812/3-5987/0/9-13 надала вичерпну відповідь. Зокрема повідомлено про те, що ВРЮ не є органом правосуддя і не вправі будь-яким чином втручатися у здійснення судочинства та надавати правову оцінку судовим рішенням. Також зазначено про відсутність підстав для призначення перевірки відомостей, викладених у його попередніх зверненнях, стосовно притягнення судді ОСОБА_4. до відповідальності. З огляду на те, що нових питань, які потребували б додаткового вивчення, заява ОСОБА_1 не містила, ВРЮ дійшла висновку про відсутність підстав для реалізації своїх повноважень.

На адвокатський запит ОСОБА_1 від 30 березня 2017 року, який він подав після того, як звернувся з цим позовом до суду в інтересах ОСОБА_6, ВРП листом від 10 квітня 2017 року №Р-685/2-4400/0/917 повідомила, що зареєстрована у ВРЮ 2 липня 2014 року заява не є скаргою (заявою) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком її дисциплінарну відповідальність, оскільки не містить конкретних даних про порушення, допущені суддею ОСОБА_4. під час здійснення судочинства, й таку заяву відповідно до службової записки тоді ще члена ВРЮ ОСОБА_2 16 березня 2016 року вилучили з автоматизованого розподілу і передали для опрацювання до управління по роботі зі зверненнями та запитами на інформацію. Зазначено також, що на вказану заяву ОСОБА_1 було надано відповідь листом ВРЮ від 29 березня 2016 року за вихідним № Р-1903-4290/0/9-16.

Не погодившись з правомірністю дій відповідача щодо вилучення його заяви від 2 липня 2014 року з автоматизованого розподілу і невжиттям до судді ОСОБА_4. заходів дисциплінарної відповідальності, представник ОСОБА_6 ОСОБА_1 звернувся до суду.

При прийнятті постанови Вищий адміністративний суд України виходив з того, що відповідач правомірно вилучив заяву представника позивача з автоматизованого розподілу, оскільки за своєю суттю така заява не є скаргою на дії судді, на підставі якої ВРЮ може реалізовувати свої повноваження щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Верховний Суд погоджується з таким висновком і при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 22/98-ВР в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII).

Відповідно до статті 2 Закону № 22/98-ВР повноваження, організація і порядок діяльності Вищої ради юстиції визначаються Конституцією України та цим Законом.

Вища рада юстиції затверджує регламент Вищої ради юстиції, положеннями якого регулюються процедурні питання здійснення нею передбачених Конституцією України та цим Законом повноважень.

Відповідно до частини першої статті 93 Закону №2453-VI (в редакції Закону №192-VIII) дисциплінарне провадження - це процедура розгляду звернення з метою встановлення обставин, що можуть бути підставою дисциплінарної відповідальності судді.

За частиною другою статті 93 Закону №2453-VI право на звернення зі скаргою (заявою) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, має будь-яка особа. Громадяни здійснюють зазначене право особисто або через адвоката, юридичні особи - через адвоката, органи державної влади та органи місцевого самоврядування - через своїх представників.

Відповідно до частини третьої статті 93 Закону № 2453-VI скарга (заява) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, подається у письмовій формі та повинна містити такі відомості: 1) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку; 2) прізвище, ім'я, по батькові та посада судді (суддів), на дії якого (яких) скаржиться заявник; 3) конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного правопорушення, що відповідно до частини першої статті 92 цього Закону може бути підставою дисциплінарної відповідальності судді; 4) посилання на фактичні дані (свідчення, докази), що підтверджують зазначені заявником відомості.

Відповідно до частини п'ятої статті 93 Закону № 2453-VI дисциплінарну справу щодо судді не може бути порушено за заявою чи повідомленням, що не містять відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку судді, а також за анонімними заявами та повідомленнями.

За частиною шостою статті 93 Закону №2453-VI секретаріат відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, реєструє скаргу (заяву) в день її надходження і проводить автоматизований розподіл між членами цього органу. Перевірка скарги (заяви) на прийнятність до розгляду здійснюється визначеним таким чином членом відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, або, за дорученням такого члена органу, інспектором органу, що здійснює дисциплінарне провадження.

За пунктом 59 Регламенту Вищої ради юстиції, затвердженого рішенням Вищої ради юстиції від 30 липня 2015 року № 355/0/15-15, (який був чинним на час розгляду членом ВРЮ заяви ОСОБА_1, поданої в інтересах його довірителя; далі - Регламент) у Вищій раді юстиції здійснюється автоматизований розподіл матеріалів між членами згідно з Положенням про автоматизовану систему визначення члена Вищої ради юстиції при здійсненні ним повноважень відповідно до законів України. Звернення, адресовані члену Ради, які не підлягають автоматизованому розподілу, розглядаються Головою Ради або за його дорученням заступником Голови чи членом Ради в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Якщо звернення, адресоване члену Ради, стосується реалізації конституційних повноважень Ради, воно розглядається як звернення до Ради.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про автоматизовану систему визначення члена Вищої ради юстиції при здійсненні ним повноважень відповідно до законів України, затвердженого рішенням Вищої ради юстиції від 30 липня 2015 року №356/0/15-15 (яке було чинним на час розгляду заяви ОСОБА_1, поданої в інтересах його довірителя) воно визначає порядок функціонування у Вищій раді юстиції автоматизованої системи визначення члена Вищої ради юстиції, який проводитиме перевірку: 1) дотримання передбаченого Законом № 2453-VI порядку призначення на посаду судді вперше; 2) відомостей про наявність підстав для звільнення судді з посади за загальними обставинами; 3) відомостей про наявність підстав для звільнення судді з посади за особливих обставин (порушення суддею вимог щодо несумісності, порушення суддею присяги, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді); 4) відомостей про факт дисциплінарного проступку суддів Верховного Суду України або суддів вищих спеціалізованих судів; 5) відомостей про порушення вимог щодо несумісності суддею чи прокурором; 6) відомостей про обставини, викладені у скарзі на рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді; 7) відомостей про обставини, викладені у скарзі на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийняте за результатами дисциплінарного провадження.

У цій справі встановлено, що спір виник у зв'язку з відмовою у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді (на той час) господарського суду Київської області ОСОБА_4 на підставі заяви (скарги) ОСОБА_1 від 25 червня 2014 року, поданої в інтересах його довірителя ОСОБА_6.

Зазначену заяву її автор надіслав Адміністрації Президента України і в ній він висловив обурення з приводу дій ВРЮ, яка відмовилася розглядати чергове його звернення стосовно причетності, як він вважає, судді ОСОБА_4. до рейдерського захоплення підприємства, інвестором якого на дуже значну суму був ОСОБА_6.

Цю заяву Адміністрація Президента України направила для розгляду за належністю до ВРЮ і остання зареєструвала її 2 липня 2014 року.

За з'ясованих в цій справі обставин суд погоджується з доводами відповідача та висновками суду попередньої інстанції в цій частині про те, що оскільки за своїм змістом заява представника позивача ОСОБА_1 від 25 червня 2014 року не відповідала вимогам до скарги щодо поведінки судді, яка відповідно до частини третьої статті 93 Закону № 2453-VI може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, ВРЮ вчинила правильно, відреагувавши на цю заяву у порядку, передбаченому Законом № 393/96-ВР.

Доводи представника позивача про помилкове застосування при вирішенні спору положень Регламенту Вищої ради юстиції, затвердженого рішенням Вищої ради юстиції від 30 липня 2015 року № 355/0/15-15, є безпідставними, позаяк незважаючи на те, що заяву подано 25 червня 2014 року (у ВРЮ її зареєстровано пізніше - 2 липня 2014 року), на дату вирішення питання щодо можливості реалізації ВРЮ своїх конституційних повноважень за цією заявою (березень 2016 року) діяв новий Регламент ВРЮ. У цьому зв'язку слід зазначити, що регламент, який затверджує ВРЮ, за своєю суттю є процедурним нормативним актом, який встановлює порядок вирішення ВРЮ віднесених до її відання питань. До спірних правовідносин застосуванню (ВРЮ) підлягає чинний регламент, а не той, який діяв раніше (крім випадків, якщо в регламенті або законі були б положення, які б прямо вказували на таку необхідність).

Тож за встановлених в цій справі обставин Вищий адміністративний суд України дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Міркування позивача не спростовують правильності висновків оскарженої постанови, тому заява про її скасування не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись пунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, частиною шостою статті 1711, статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

постановив:

у задоволенні заяви представника ОСОБА_6 - ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Смокович

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець