Справа № 821/160/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/160/18
13 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Кованій В.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Мєзєнцевої Н.А., Степанця Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Херсонській області Державної служби України з питань праці про скасування постанови про накладення штрафу від 03.01.2018 року № 21-01-235/380-2с,

встановив:

ОСОБА_4 (далі-позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області Державної служби України з питань праці (далі-відповідач, ГУ Держпраці у Херсонській області), у якому просить скасувати постанову про накладення штрафу від 03.01.2018 року № 21-01-235/380-2с.

Ухвалою суду від 26.01.2018р. провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні 21.02.2018р оголошена перерва для надання часу позивачу подати заперечення на відзив.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами проведеного інспекційного відвідування та розгляду справи відповідачем прийнято постанову від 03.01.2018р. №21-01-235/380-2с, якою на позивача накладено штраф у розмірі 320000,00 грн. за порушення вимог законодавства про працю, зокрема, заробітна плата у подвійному розмірі за роботу у святковий день працівникам не нараховувалась і не виплачувалась. Позивач вважає постанову про накладення штрафу від 03.01.2018р. №21-01-235/380-2с протиправною посилаючись на те, що ним не порушені вимоги ст..107 КЗпП, оскільки усім працівникам, які були залучені до роботи у вихідний день 14.10.2017р. був наданий вихідний день у робочий - 02.01.2018р. Однак, оскільки позивач не був присутній при розгляді справи відповідачем, він був позбавлений можливості надати відповідні докази надання додаткового вихідного дня. Крім того, позивач обґрунтовує протиправність вказаної постанови порушенням з боку відповідача вимог законодавства при проведенні інспекційного відвідування та розгляду справи. На підставі викладеного просить скасувати постанову про накладення штрафу.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що ГУ Держпраці у Херсонській області позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне. Так, 20.11.2017 р. на адресу Головного управління надійшла заява гр. ОСОБА_5, в якій вона повідомляла, що пропрацювала в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" 7 днів, при цьому трудові відносини з нею оформлені не були, заробітної плати не отримала. Просила перевірити вказаного суб'єкта господарювання на дотримання вимог законодавства про працю. У період з 18.12.2017 по 19.12.2017 було проведено позапланову перевірку дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог законодавства про працю. За результатами проведеного інспекційного відвідування було виявлено ряд порушень законодавства про працю, які відображені в акті перевірки №21-01-235/380 від 19.12.2017 р. Пунктом 4 вказаного акту зазначено, що заробітна плата у подвійному розмірі за роботу у святковий день працівникам не нараховувалась і не виплачувалась, чим порушено вимоги ст. 107 КЗпП України. Оскільки перевіркою встановлено недотримання мінімальних гарантій відносно 10 працівників, на позивача було накладено штраф у розмірі 320 000 грн. Відповідач також звертає увагу, що позивача було вчасно повідомлено про розгляд справи Головним управлінням Держпраці у Херсонській області, зокрема, крім поштового повідомлення, яке було направлено на його адресу, 28.12.2017р. позивача було повідомлено телефонограмою, про що внесено відповідний запис у журналі телефонограм.

Відтак, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Позивачем надана відповідь на відзив зі змісту якого вбачається, що останній посилається на порушення відповідачем процедури призначення та проведення перевірки, а також розгляду справи. Зокрема, позивач посилається на те, що в порушення вимог п. 11 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", інспекційне відвідування було здійснено без його присутності, про час інспекційного відвідування позивач не був повідомлений. Крім того, відповідно до наказу ТУ Держпраці у Херсонській області від 29.11.2017 р. № 1008 інспектора Шевцову С.П. уповноважено провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1, однак інспектор Шевцова С.П. провела інспекційне відвідування за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Також позивач посилається на те, що він не був вчасно повідомлений про розгляд справи, а повідомлення про розгляд справи, на яке посилається відповідач у відзиві стосується іншої справи, оскільки за результатами проведеної перевірки складено один акт, на підставі якого винесено дві постанови: № 21-01-235/380-1с від 03.01.18р. та №21-01-235/380-2с від 03.01.18р. Крім того, позивач вважає, що повідомлення телефонограмою про розгляд справи відповідачем не є належним способом повідомлення, оскільки згідно п.6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 р. №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення

Свої заперечення на доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, відповідач виклав у запереченнях на відповідь на відзив. Зокрема, щодо посилань позивача на порушення вимог законодавства при проведенні інспекційного відвідування та розгляду справи, відповідач звертає увагу на наступне.

Статтею 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі ратифіковану Законом №1985-ІУ від 08.09.2004 р. Встановлено, що Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, зокрема мають право здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Відповідно до частини 2 статті 12 Конвенції, у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати ніколи виконанню їхніх обов'язків. Підпунктом.1 п.11 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок 295), затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 № 295, закріплено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця. Оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, відповідно в наказі №1008 від 29.11.2017 на перевірку зазначена саме вказана адреса. При цьому, в своїй заяві гр. ОСОБА_5 повідомляла, що пропрацювала в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" який знаходиться за адресою АДРЕСА_2, на підставі вказаного інспектором проведена перевірка саме за останньою адресою.

Крім того, відповідач зазначає, що заяви позивача щодо проведення перевірки без його участі не відповідають дійсності, оскільки ним підписаний акт перевірки.

Відповідач також зазначає, що оскільки в акті перевірки було відображено декілька порушень, відповідальність за які передбачена різними абзацами ч.2 ст. 265 КЗпП України, відповідно 03.01.2018 було винесено дві постанови №21-01-235/380-1с та №21-01-235/380-2с, але при цьому вказані постанови винесені саме в межах розгляду однієї справи і позивач приймав участь у розгляді цієї справи, як щодо першої постанови так і другої.

Стосовно порушення позивачем законодавства про працю, відповідач зазначив, що за результатами проведеного інспекційного відвідування було виявлено ряд порушень законодавства про працю, які відображені в акті перевірки №21-01-235/380 від 19.12.2017 р. Пунктом 4 вказаного акту зазначено, що заробітна плата у подвійному розмірі за роботу у святковий день працівникам не нараховувалась і не виплачувалась. Так згідно табелів обліку використання робочого часу 14,10.2017 (День захисника України відповідно до ст. 73 КЗпПУ) працювало 10 працівників. Заробітна плата у подвійному розмірі не нарахована та не виплачена, чим порушено вимоги ст. 107 КЗпПУ. Окрім подвійного розміру оплати за роботу у святковий день при виявленні бажання працівника який працював у святковий і неробочий день, крім подвійної оплати йому також може бути надано інший день, відпочинку, що не оплачується та є вихідним днем. Надання іншого дня відпочинку - це додаткова гарантія, яка не передбачає заміни підвищеної оплати за роботу у святковий (неробочий) день.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та письмовій відповіді на відзив на позовну заяву. Просив позов задовольнити повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов та письмових запереченнях.

З'ясувавши правові позиції сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства судом встановлено наступне.

20.11.2017 р. на адресу Головного управління надійшла заява гр. ОСОБА_5, в якій вона повідомляла , що пропрацювала в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" (знаходиться за адресою АДРЕСА_2) 7 днів, при цьому трудові відносини з нею оформлені не були, заробітної плати не отримала. Просила перевірити вказаного суб'єкта господарювання на дотримання вимог законодавства про працю.

На підставі наказу від 29.11.2017 №1008 та направлення на проведення перевірки від 29.11.2017 №1365 в період з 18.12.2017 по 19.12.2017 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_4 на предмет дотримання вимог законодавства про працю.

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт перевірки №21-01-235/380 від 19.12.2017 р. Зокрема, у пункті 4 вказаного акту зазначено, що заробітна плата у подвійному розмірі за роботу у святковий день працівникам не нараховувалась і не виплачувалась. Так згідно табелів обліку використання робочого часу 14.10.2017 (День захисника України відповідно до ст. 73 КЗпПУ) працювало 10 працівників, а саме : ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 Заробітна плата у подвійному розмірі не нарахована та не виплачена, чим порушено вимоги ст. 107 КЗпПУ.

03.01.2018 начальником Головного управління Держпраці у Херсонській області Державної служби України з питань праці ОСОБА_16 прийнято постанову про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_4 у розмірі 320 000,00 грн., за порушення вимог ст..107 КЗпПУ.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, Державна служба України з питань праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі Порядок № 295). Проте під час проведення даних перевірок інспектори праці також повинні враховувати деякі положення Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та інших нормативно-правових актів України. Так, відповідно до ст. 4 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. А згідно ч. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до підпунктів 3, 5 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин; за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.

Перелік підстав для проведення інспекційного відвідування наведено в п. 5 Порядку № 295. Інспекційні відвідування проводяться, зокрема за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Статтею 15 Закону України "Про міжнародні договори України" встановлено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права Для держав-членів МОП конвенції Міжнародної організації праці є обов'язковими у разі їх ратифікації. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 8-1 КЗпП України передбачається пріоритет норм міжнародних договорів угод перед актами внутрішнього законодавства України.

Статтею 12 Конвенції міжнародної організації праці № 81 зазначено, що інспектори праці мають право:

а) безперешкодного проходу без попереднього повідомлення у будь-яку годину доби на будь-яке підприємство, яке підпадає під контроль інспекції;

б) входити вдень у всі будинки, що їх вони мають достатні підстави вважати за такі, що підпадають під контроль інспекції;

с) здійснювати будь-які перевірки, контроль розслідування, котрі вони можуть вважати потрібними, щоб упевнитися в тому, що законодавчі положення ефективно виконуються, і зокрема вимагати ознайомлення з будь-якими книгами, реєстрами або документами, ведення яких приписано законодавством, з питань умов праці, з метою їхньої відповідності до законодавчих положень і зняття з них копії або витягів з окремих місць, тощо.

Відповідно до статті 16 Конвенції №81 контрольні заходи проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних положень законодавства.

Статтею 18 Конвенції МОП № 81 зазначено, що національним законодавством передбачаються та ефективно застосовуються відповідні санкції за порушення законодавчих положень, застосування яких підлягає контролю з боку інспекторів праці, та за протидію інспекторам праці під час здійснення їхніх обов'язків.

Наведеним спростовуються доводи позивача про відсутність завчасного повідомлення про проведення перевірки. Суд також критично ставиться до доводів позивача про проведення інспекційного відвідування за його відсутності, оскільки зі змісту акту вбачається присутність ФОП ОСОБА_4 Крім того, акт перевірки підписано позивачем із зазначенням зауважень.

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення № 96 передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Таким чином, з аналізу вказаних вище норм законодавства України, вбачається, що у відповідача були законодавчо визначені підстави призначити інспекційне відвідування позивача.

Як вже зазначалось раніше, перевіркою встановлено порушення ст..107 КЗпП України: недотримання мінімальних гарантій відносно 10 працівників, а саме: заробітна плата у подвійному розмірі за роботу у святковий день працівникам не нараховувалась і не виплачувалась.

В подальшому 03.01.2018р. відповідачем було проведено розгляд справи по вищевказаних питаннях та на підставі акта перевірки. За результатами розгляду справи начальником Головного управління Держпраці у Херсонській області Державної служби України з питань праці ОСОБА_16, за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпПУ, керуючись статтею 259 КЗпПУ, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", ч.3 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпПУ прийняті постанови від 03.01.18р. № 21-01-235/380-1с та №21-01-235/380-2с.

Постанова від 03.01.2018р. №21-01-235/380-1с скасована рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14.02.2018р., однак станом на день розгляду даної справи вказане рішення не набрало законної сили.

При цьому, судом встановлено, що вищевказані справи розглядались в один день - 03.01.2018р. Також представник позивача підтвердив, що позивач був присутній при розгляді справи, за результатами якої прийнято постанову №21-01-235/380-1с, однак був відсутній при розгляді другої справи, за результатами якої прийнята постанова №21-01-235/380-2с, що є предметом оскарження в межах даної справи.

Враховуючи, що обидві постанови винесені в межах розгляду однієї справи, в один день в один і той самий час, розгляд справи оформлений одним протоколом, беручи до уваги визнання позивачем його участь у прийнятті постанови №21-01-235/380-1с, суд не приймає до уваги доводи позивача про позбавлення його права участі у розгляді справи про накладення штрафних санкцій.

Також суд критично ставиться до доводів позивача щодо несвоєчасного повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу з огляду на наступне.

28.12.2017р. відповідачем направлено на адресу позивача рекомендованим листом повідомлення про розгляд справи 03.01.2018р. о 10:00 год. Крім того, про призначення розгляду справи також було повідомлено позивача телефонограмою 28.12.2017 р. про що зроблено відповідний запис в журналі телефонограм, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 року, про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

З наведеного вбачається відсутність порушень вимог законодавства щодо повідомлення позивача про розгляд справи.

Стосовно суті порушення законодавства про працю, яке зафіксовано в акті перевірки та стало підставою для прийняття оскаржуваної постанови №21-01-235/380-2с про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_4 у розмірі 320000,00 грн. суд зазначає наступне.

Так, на ФОП ОСОБА_4 накладено штраф за порушення вимог ст..107 КЗпПУ, а саме: за роботу працівникам у святковий день заробітна плата у подвійному розмірі не нараховувалась і не виплачувалась. Так згідно табелів обліку використання робочого часу 14.10.2017 День захисника України, який відповідно до ст. 73 КЗпПУ є святковим працювало 10 працівників, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, але працівникам у святковий день 14.10.2017р. заробітна плата у подвійному розмірі не нарахована та не виплачена.

При цьому, відповідач посилається на те, що надання іншого дня відпочинку - це додаткова гарантія, яка не передбачає заміни підвищеної оплати за роботу у святковий (неробочий) день.

Таким чином, ГУ Держпраці у Херсонській області встановлено недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, відповідальність за яке передбачено ст..265 КЗпП України, у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно ст.. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Відповідно до ст..12 Закону України "Про оплату праці" норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні …) і гарантії для працівників … встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Статтею 71 КЗпП України передбачено право залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні у виняткових випадках, за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Обов'язковою умовою надання іншого дня відпочинку за раніше відпрацьований вихідний день є волевиявлення такого працівника, що знаходить своє відображення в подачі відповідної заяви, адже керівник підприємства, установи та організації позбавлений можливості примусово надавити співробітнику день відпочинку за раніше відпрацьований день.

Судом встановлено, що усі вище перелічені працівники звернулись до роботодавця - ФОП ОСОБА_4 з письмовими заявами про наданням їм іншого дня відпочинку - 02.01.2018р.

Наказом ФОП ОСОБА_4 від 13.10.2017р. №12-К "Про зміну режиму роботи" працівників залучено до роботи у святковий день 14.10.2017р., надавши інший день відпочинку - 02.01.2018р.

Таким чином, сторони зазначених трудових відносин узгодили спосіб компенсації роботи у вихідний день шляхом надання дня відпочинку в інший день, що відповідає вимогам чинного трудового законодавства.

Аналогічну позицію підтримав ВАСУ в ухвалі від 23.02.2016р. у справі №808/6683/13-а.

З наведеного вбачається, що позивачем дотримані мінімальні державні гарантії, тому накладення на нього штрафу за порушення мінімальних державних гарантій є неправомірним.

Крім того, суд звертає увагу на наступні обставини.

У заяві від 20.11.2017 ОСОБА_5 зазначає конкретну адресу магазина "ІНФОРМАЦІЯ_1" АДРЕСА_2, де начебто працювала і за якою необхідно провести перевірку.

Наказом ГУ Держпраці у Херсонській області від 29.11.2017 №1008 наказано провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. У направленні на проведення інспекційного відвідування від 29.11.2017 №1365 та повідомленні про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю від 27.12.2017 №01-08/1/2850, також зазначено адреса АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 2 статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.Відповідно до статті 7 Закону № 877 встановлено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки (ч. 1 ст.7).

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові і засвідчується печаткою (ч. 2 ст. 7).

У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб'єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб'єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім'я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення) (ч.3 ст. 7).

Таким чином, суд зазначає, що наказ ГУ Держпраці у Херсонській області від 29.11.2017 №1008 та направлення від 29.11.2017 №1365 були видані на проведення перевірки за адресою АДРЕСА_1, а не за тією адресою за якою фактично проводилася перевірка ( м. Херсон, вул. І Кулика, 114ж), що не відповідає вищенаведеним вимогам Закону.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем не доведено належними доказами факт порушення позивачем ст. 24 КЗпП України, а тому постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Херсонській області від 03.01.2018 №21-01-235/380-2с підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст..77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чинрм, суд вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятої постанови, натомість позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому його слід задовольнити.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6 ,9, 12, 14, 44, 139, 241 - 246, 250 , 255 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову Головного управління Держпраці у Херсонській області Державної служби України з питань праці про накладення штрафу від 03.01.2018 року № 21-01-235/380-2с.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Херсонській області Державної служби України з питань праці () на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (код НОМЕР_1) понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,0 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21 березня 2018 р.

Суддя Морська Г.М.

кат. 10.4.1