Справа № 161/16070/17
Суддя: Подзіров А. О.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/58/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., за участю секретаря судового засідання Загоровської І.І., позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення.

Позовні вимоги, з врахування уточненої позовної заяви, обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить причіп BRINKMANN STENHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. В 2016 році позивач виставив на продаж цей причіп, розмістивши його на автомобільному ринку, що в м. Луцьку по вул. Єршова перед центральним входом до ПрАТ «Луцький домобудівельний комбінат».

Восени 2016 року позивачу стало відомо, що причеп зник з місця, де він його залишив.

Звернувшись безпосередньо до Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради позивач 04 травня 2017 року отримав лист, зі змісту якого слідувало, що вказаний причеп був демонтований як пересувна споруда відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 23 вересня 2016 року №581-4 «Про демонтаж пересувних торговельних об'єктів на вул. Єршова, 6».

Позивач вважає, що спірне рішення суперечить п.1.3. Правил благоустрою міста Луцька, в яких наведено визначення малої архітектурної форми, а також пересувної малої архітектурної форми, і на думку позивача його транспортний засіб не підпадає під ці визначення.

Також позивач наголошує на порушення відповідачем п.9.4 Правил, за змістом яких, як вважає позивач, перед прийняття рішення про демонтаж, передує процедура скликання комісії з представників виконавчих органів міської ради, міського відділу внутрішніх справ, особи, яка здійснила встановлення, та складається відповідний акт. В даному випадку така процедура відповідачем здійснена не була і з цих міркувань позивач вважає рішення відповідача незаконним.

З наведених підстав позивач (з урахуванням уточненого позову) просить суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №581-4 від 23 вересня 2016 року.

Крім того, разом з позовом було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке мотивоване тим, що про спірне рішення позивач дізнався лише 04 травня 2017 року, коли отримав лист департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень, в письмовому відзиві від 16 січня 2018 року просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки під час огляду представниками муніципальної поліції тимчасової споруди позивача, не було виявлено ознак, що це є транспортний засіб, а саме причіп. Крім того, відповідач наголошує, що позивач не мав необхідних дозвільних документів для розміщення тимчасової споруди за адресою м. Луцьк, вул. Єршова, 6, чим порушив правила благоустрою м. Луцька. Крім того наголошує, що позивач міг дізнатися про оскаржуване рішення з газети «Луцький замок», в якому воно було опубліковано, а також на сайті міської ради, тому вважає, що ним пропущений строк звернення до суду.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився та у письмовому клопотанні просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку з участю у засіданні комісії з допорогових закупівель.

Суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання, оскільки відповідач є юридичною особою та органом місцевого самоврядування, а отже не був позбавлений можливості направити в судове засідання іншого уповноваженого представника. Крім того, відповідачем був наданий відзив на позов, а в минулому судовому засіданні його представник надав усні пояснення. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 23 вересня 2016 року №581-4 «Про демонтаж пересувних торговельних об'єктів на вул. Єршова, 6», зобов'язано власників пересувних торговельних об'єктів (2 тимчасові споруди), що розташований без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на вул. Єршова, 6 (по обидві сторони вулиці), протягом 7 днів з дати ухвалення цього рішення демонтувати їх за власний рахунок, та відновити благоустрій території (п.1).

У разі невиконання власниками пункту 1 цього рішення департаменту муніципальної поліції міської ради демонтувати пересувні торговельні об'єкти в законом встановлений спосіб та методи (п.3).(а.с.11).

У відповідь на звернення позивача, листом від 04 травня 2017 року №27-25/725 Департамент муніципальної поліції Луцької міської ради повідомив, що 09 вересня 2016 року працівниками цього департаменту був здійснений виїзд за адресою м. Луцьк, вул. Єрошова, 6, де були виявлені два торгівельні об'єкти. Спеціальним повідомленням розміщеним того ж дня на конструкція з вимогою з'явитися та надати правовстановлюючі документи в департамент поліції Луцької міської ради до 20 вересня 2016 року. Жодна особа не з'явилася та не пред'явила відповідні папери.

23 вересня 2016 року було прийнято рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 23 вересня 2016 року №581-4 «Про демонтаж пересувних торговельних об'єктів на вул. Єршова, 6».

У зв'язку з невиконання цього рішення, 03 жовтня 2016 року проведено демонтаж об'єктів. При цьому даний об'єкт не містив на собі розпізнавальних знаків, що притаманні автотранспорту.

Також у цьому листі позивачу була надана копія оскаржуваного рішення (а.с.12).

Як слідує з матеріалів справи та сторонами не заперечується, спірним об'єктом був причіп житловий марки ПП, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3, який на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с.13).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходить з наступного.

В першу чергу суд вважає за необхідним вирішити питання про дотримання позивачем строків звернення до суду.

Як слідує з матеріалів справи, про спірне рішення позивач дізнався та отримав його копію лише 04 травня 2017 року з відповідного листа Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради (а.с.12).

Відповідно до частини другої статті 99 КАС України (в редакції, що діяла на час звернення до суду), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне правило встановлено і в чинній редакції частини другої статті 122 КАС України.

Оскільки про спірне рішення позивач дізнався 04 травня 2017 року, а звернувся до суду 18 жовтня 2017 року, ним не був пропущений строк звернення до суду, який передбачений чинним процесуальним законодавством.

Доводи представника відповідача про те, що про спірне рішення відповідач міг дізнатися з офіційного веб-сайту Луцької міської ради суд до уваги не бере, оскільки спірне рішення не є нормативним-правовим актом, а є актом індивідуальної дії, яке не було персоніфіковане, а отже його опублікування на сайті міської ради не може бути належним доказом повідомлення саме позивача про нього.

Стосовно правомірності оскаржуваного рішення по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про благоустрій населених пунктів» (далі Закон №2807-IV) визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Як встановлено ч.1 ст.1 цього Закону благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Стаття 5 Закону №2807-IV визначає перелік органів управління у сфері благоустрою населених пунктів, до яких належать Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Відповідно до положень статей 20 та 40 Закону №2807-IV організація благоустрою та самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів, здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, рішення яких є обов'язковими на відповідній території.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон 280/97-ВР) визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

До відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (пп.7 п. «а» ст.30 Закону №280/97).

Статтею 31 цього ж Закону виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічного змісту положення містяться й у Законі №2807-IV, зокрема, ч.2 ст.10 визначено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів а також здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо.

Згідно зі ст. 73 Закону №280/97 акти ради, сільського, селищного, міського голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та іншими організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Таким чином, виконавчим органам міських рад надано право здійснювати заходи з перевірки дотримання громадянами вимог містобудівного законодавства, приймати з цього приводу рішення, в яких відображати свої висновки щодо наявності таких порушень та встановлювати механізм усунення цих порушень.

Окрім цього, ст.34 Закону №2807-IV зазначено, що правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

У місті Луцьку на час виникнення спірних відносин діяли Правила благоустрою міста Луцька, які затверджені рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 № 44/2 (далі - Правила).

Пунктом 1.3 Правил визначено, що мала архітектурна форма невелика споруда, конструкція, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів.

Розділом 9 Правил встановлений порядок розміщення малих архітектурних, форм та тимчасових споруд, зокрема, пп.9.3.1 передбачається, що розміщення та утримання малих архітектурних форм та тимчасових споруд у місцях, визначених для проведення загальноміських заходів та ярмарків, проводиться згідно з вимогами розпорядчих документів Міськради, та погодження з департаментом житлово-комунального господарства, в яких обов'язково передбачаються заходи щодо запобігання пошкодженню об'єктів благоустрою, зелених насаджень, укладання угод на вивезення відходів, забезпечення контролю за організацією постійного прибирання закріплених і прилеглих територій, своєчасного вивезення вмісту контейнерів та урн для сміття, належного утримання біотуалетів.

Малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами, тимчасовими спорудами чи конструкціями, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується, як самовільне зайняття/захоплення землі. Вищезазначені об'єкти підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Якщо особа, що здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не здійснила демонтаж у визначені приписом строки, демонтаж малих архітектурних форм та тимчасових споруд здійснюється в порядку, встановленому цими Правилами (пп.9.3.5 Правил).

Порядок демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд та конструкцій визначено п.9.4 Правил.

Демонтаж, перевезення, зберігання самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд та конструкцій, власники яких ухиляються від демонтажу (або власники яких не відомі), відновлення благоустрою на місці самовільного їх встановлення, здійснюється за кошти місцевого бюджету. Відшкодування завданих збитків здійснюється в установленому порядку.

Рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій приймається виконавчими органами Луцької міської ради.

Підпунктом 9.4.3 Правил встановлено, що демонтаж здійснюється в наступному порядку: при виявленні самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій, скликається комісія з представників департаменту житлово-комунального господарства Міськради, Муніципальної поліції, міського відділу внутрішніх справ (за згодою), особи, яка здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій (у разі її присутності), для їх огляду, про що складається акт.

Передбачається, що акт обов'язково повинен містити опис малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій (геометричні параметри, матеріал, наявність підключення до мереж електро - та водопостачання) та перелік візуально виявлених недоліків, пошкоджень.

Лише після дотримання вищезазначеної процедури та складання акта на демонтаж малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій, ці об'єкти опечатуються та перевозяться на майданчик тимчасового зберігання, де передаються відповідальній особі під розпис.

Принагідно, що визначальним у положенні наведеному вище є саме словосполучення «при виявленні самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій», з аналізу якого слідує, що дотримання процедури та складання акту є обов'язковою передумовою для прийняття уповноваженим органом рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій.

Відтак, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, беручи до уваги, що у розглядуваній справі, комісія скликана не була та відповідний акт не складався, суд дійшов до висновку про порушення відповідачем встановленої законодавством процедури прийняття Рішення, що свідчить про протиправність останнього.

Крім того, суд зауважує, що спірний об'єкт за своїми зовнішніми ознаками міг бути однозначно ідентифікований як транспортний засіб, оскільки з наданих сторонами фотографій видно, що він має колеса. Будь-яких ознак, що це є саме пересувний торгівельний об'єкт, тобто переобладнаний для комерційних цілей, з фотографій не вбачається. Також, як слідує з свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу, він є причіпом житловим, тобто може вважатися житлом особи. Будь-яких правових підстав для самовільного знесення житла особи без відповідного рішення суду орган місцевого самоврядування не має. Зазначене є додатковою підставою для висновку про протиправність спірного рішення.

Однак суд не може задовольнити позовні вимоги повністю, як просить позивач, оскільки спірне рішення стосується двох окремих об'єктів. Оскільки позивач не є володільцем другого об'єкту, тому відсутні будь-які правові підстави для скасування спірного рішення в цій частині, оскільки права та законні інтереси позивача не порушені.

Отже, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме визнає протиправним та скасовує пункт 1 рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 23 вересня 2016 року №581-4 «Про демонтаж пересувних торговельних об'єктів на вул. Єршова, 6» в частині зобов'язання власника протягом 7 днів демонтувати за власний рахунок пересувного торговельного об'єкту (1 тимчасової споруди, в частині, що стосується причіпу BRINKMANN STENHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) що розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на вул. Єршова, 6 та відновити благоустрій території.

В задоволенні решти вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов частково, тому половину сплаченого позивачем судового збору, а саме 320,00 грн., слід стягнути на користь позивачем за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Луцької міської ради.

На підставі ст.ст. 139, 245, 246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 23 вересня 2016 року №581-4 «Про демонтаж пересувних торговельних об'єктів на вул. Єршова, 6» в частині зобов'язання власника протягом 7 днів демонтувати за власний рахунок пересувного торговельного об'єкту (1 тимчасової споруди, в частині, що стосується причіпу BRINKMANN STENHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) що розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на вул. Єршова, 6 та відновити благоустрій території.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Луцької міської ради (м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ідентифікаційний код юридичної особи 04051327) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації АДРЕСА_1, РНОКПП невідомий, паспорт НОМЕР_4 виданий Луцьким МУ УМВС України у Волинській області 30 вересня 1996 року) судовий збір у розмірі 320,00 грн. (триста двадцять гривень).

Згідно зі статтями 255, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 20 березня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.О. Подзіров