Справа № 826/2350/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

19 березня 2018 року № 826/2350/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України (відповідач-1) ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-2)
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби; у військовому резерві» та ст.ст. 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

- зобов`язати Міністерство оборони України, Київський міський військовий комісаріат призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст.ст. 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з врахуванням висновків суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачам строк для надання відзиву та витребувано від відовідпача-2 відповідні матеріали.

В обґрунтування позовних вимог вказано про те, що відповідачами безпідставно відмовлено у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

05.03.2018 від представника відповідача-1 через канцелярію суду надійшов відзив, в якому зазначено, що саме Київський міський військовий комісаріат є належним відповідачем у межах спірних правовідносин, оскільки саме на останнього покладено обов`язок з розгляду звернень щодо виплати одноразової грошової допомоги у межах спірних правовідносин. Водночас, за твердженнями останнього, у позовній заяві не зазначено у чому полягає оскаржувана бездіяльність Міністерства оборони України. Також, представником відповідача-1 наголошено на тому, що протокол засідання Центральної військово-лікарської комісії зі встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв про причини та обставини поранення позивача не містить інформації про те, що вказане захворювання не пов`язане зі вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Натомість, за висновками, викладеними у відзиві, у зв`язку з тим, що інвалідність позивачу встановлена більше ніж три місяці після звільнення зі служби, позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги.

Від відповідача-2 відзиву та витребуваних матеріалів у встановлений для цього строк не надійшло.

При цьому, щодо викладеного представником відповідача-1 у відзиві клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням осіб, з посиланням на ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, суд зазначає наступне.

Як зазначено в увалі суду від 19.02.2018, провадження у справі №826/2350/18 відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У той же час, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (ч. 6 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі викладеного, з урахуванням того, що у силу п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, даний спір підлягає розгляду саме у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням осіб, та вказує про можливість розгляду даної адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наявною у матеріалах справи копією довідки Дніпровського районного у м. Києві військового комісаріату від 31.08.2017 №76 підтверджено, що ОСОБА_1 1965 року народження у період з 20.10.1984 по 03.02.1987, у тому числі у період з 09.02.1985 по 02.02.1987 у складі в/ч пп 84397 приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв (протокол від 19.05.2016 №2207), встановлено, що множинні вогнепальні осколкові поранення, термічні опіки грудей, ЗЧМТ-контузія головного мозку (1986 року) рядового у відставці ОСОБА_1 , 1965 року народження, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0447913 від 11.08.2016, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 02.08.2016. Факт встановлення позивачу третьої групи інвалідності, з огляду на факт проходження служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, також підтверджено наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0659481 від 23.08.2017.

На підставі викладеного, позивач звернувся до Міністра оборони України із заявою від 30.10.2017 щодо розгляду документів і прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги.

Згідно з листом Міністерства оборони України від 23.11.2017 №248/3/6/4009, звернення ОСОБА_1 направлено за належністю до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду та надання відповіді.

Також, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся безпосередньо до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 15.09.2017, в якій просив опрацювати його персональні дані, зробити юридичний висновок та направити пакет документів до Міністра оборони України через Департамент фінансів Міністерства оборони України для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги.

Листом від 19.10.2017 №ВСЗ/1939 Київський міський військовий комісаріат повідомив позивача про те, що останній був звільнений з військової служби 03.02.1987, а 3 група інвалідності останній отримав 02.08.2016, тобто понад через 29 років після звільнення, а тому підстави для прийняття рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відсутні.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як було зазначено вище, позивачу, згідно з довідками до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, встановлено третю групу інвалідності. В якості причини встановлення вказаної інвалідності зазначено про поранення та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії

Приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Разом з тим, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка була чинною на день встановлення позивачу інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві.

При цьому, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (тут і надалі Порядок №975 у редакції, яка діяла станом на день встановлення позивачу інвалідності).

Згідно з пп. 1 п. 6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

При цьому, у силу п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Виходячи з буквального тлумачення положень ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд дійшов до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу трьохмісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце у період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 у справі №21-446а14 (ЄДРСР №42010789) та від 21.04.2015 у справі №21-135а15 (ЄДРСР №44131165).
Відтак, твердження відповідачів, зазначені у відзиві відповідача-1 та у листі відповідача-2 19.10.2017 №ВСЗ/1939, в частині відсутності у позивача права на одноразову грошову допомогу у спірних правовідносинах, з огляду на те, що інвалідність позивачу встановлена більше ніж три місяці після звільнення зі служби, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Разом з тим, суд звертає увагу, що положеннями ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

У свою чергу, згідно з п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530 (надалі Положення №530), документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

У силу п. 4.8 Положення №530, висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.

Крім того, відповідно до п. 2.8 Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.12.2014 №937, на обласні військові комісаріати покладаються обов`язки з оформлення та подання до Департаменту фінансів документів для виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, які загинули під час виконання обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН, в інших окремих випадках, а також одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Слід зазначити, що про необхідність застосування вказаних правових норм у правовідносинах аналогічних даним наголошено у постанові Верховного Суду України від 05.04.2016 у справі №758/9241/13-а (ЄДРСР №57677793).
З огляду на вказані законодавчі положення вбачається, що питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у спірних правовідносинах, спершу, вирішується обласним військовим комісаром за місцем проживання особи, який, у свою чергу, оформляє та передає відповідні документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, як розпорядника коштів.

Відтак, фактично питання про нарахування та виплату спірної грошової допомоги покладено на військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, і відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, що підтверджується змістом листа відповідача-2 від 19.10.2017 №ВСЗ/1939.

Таким чином, суд звертає увагу, що заявленим відповідачем-1 у справі Міністерством оборони України не порушувалось прав та охоронюваних законом інтересів позивача, з урахуванням чого у суду відсутні правові підстави для задоволення заявлених до останнього позовних вимог, оскільки обов`язки з першочергового розгляду питання про нарахування та виплату такої допомоги покладено саме на військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не на Міністерство оборони України.

На підставі викладеного, доводи відповідача-1 щодо відсутності у позивача підстав для виплати одноразової грошової допомоги судом у межах даної справи не досліджуються, оскільки у межах спірних правовідносин така відмова сформована іншим суб`єктом владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 , що і предметом дослідження у даній адміністративній справі.

З урахуванням встановлених під час судового розгляду даної справи її фактичних обставин, суд дійшов до висновку про протиправність дій Київського міського військового комісаріату щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав, зазначених у листі від 19.10.2017 №ВСЗ/1939.

Як наслідок, враховуючи положення п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якими суд у разі задоволення позову може прийняти рішення із застосуванням іншого способу захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з метою забезпечення ефективного захисту останніх, а також те, що відповідачем-2 фактично порушено процедуру розгляду заяви позивача про виплату останньому одноразової грошової допомоги, суд вказує про необхідність зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату останньому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, з урахуванням викладених у даному судовому рішенні висновків.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 77, 245, 246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Міністерства оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6), Київського міського військового комісаріату (, адреса: 04112, м. Київ, вул. Т. Шамрила, 19) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Київського міського військового комісаріату щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав, зазначених у листі від 19.10.2017 №ВСЗ/1939.

Зобов`язати Київський міський військовий комісаріат повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату останньому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, з урахуванням викладених у даному судовому рішенні висновків.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок