Справа № 820/167/18
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

21 березня 2018 р. справа № 820/167/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Чубукіної М.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника 1-го відповідача - Колотілової Н.В.,

представника 2-го відповідача - Писаренко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення шкоди,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: 1) визнати бездіяльність Міністерства юстиції України та Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо невиконання стосовно позивача остаточного рішення Великої Палати Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 року № 46852/13 у справі "Бурмич та інші проти України" у строк до 12.01.2018 року неправомірною; 2) стягнути з Міністерства юстиції України на користь позивача грошову суму у розмірі 54.392,01 гривень (п'ятдесят чотири тисячі триста дев'яносто дві гривні) 01 копійку у якості відшкодування шкоди завданої внаслідок невиконання щодо нього шести рішень національних судів; 3) зобов'язати - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у визначеному чинним законодавством порядку призначити державного виконавця для складання та направлення до Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України вимог державного виконавця про виплату ОСОБА_1 як еквіваленту 2500 евро станом на день виплати, пені за прострочення виконання як рішень національних судів, так і самого рішення Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 року у справі "Бурмич та інші проти України".

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що відповідачами не забезпечено виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 р. у справі "Бурмич та інші проти України" в частині рішень національних судів, ухвалених на користь гр. ОСОБА_1. Зазначив, що питання з приводу справедливої сатисфакції вже вирішено Великою Палатою Європейського суду з прав людини і розмір цієї сатисфакції визначено Рішенням у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", за аналогією якого вирішено справу "Бурмич та інші проти України".

Відповідач, Міністерство юстиції України з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що дії Міністерства у даному випадку відповідають закону. Стверджував, що рішення Європейського суду у справі «Бурмич проти України» не є тим документом, котрий підлягає виконанню за процедурою Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а є процедурним рішенням про вилучення заяв з реєстру у цілях їх подальшого розгляду Кабінетом Міністрів Європейського Союзу у межах загальних заходів щодо виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України». Вказаним рішенням не передбачено виплату справедливої сатисфакції заявникам. Даним рішенням Європейський суд зобов'язав Україну вжити заходи загального характеру, надавши для цього 2 роки. Крім того, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2018р. по справі № 820/5624/17 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини про визнання незаконної бездіяльності Міністерства юстиції України щодо виконання стосовно позивача остаточного рішення Великої Палати Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 р. № 46852/13 у справі "Бурмич та інші проти України"; визнання незаконною бездіяльності Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо виконання стосовно позивача Рішення у справі "Бурмич та інші проти України"; визнання незаконною бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не відкриття виконавчого провадження з виконання Рішення у справі "Бурмич та інші проти України" за заявою позивача від 11.11.2017 р.; зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження за заявою позивача від 11.11.2017 р. про виконання щодо позивача рішення у справі "Бурмич та інші проти України" в частині виконання заяви ОСОБА_1 до Європейського суду з прав людини № 43975/13.

Відповідач, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що рішенням від 12.10.2017р. Європейський суд постановив вилучити зі свого реєстру 12.148 заяв, серед яких і скарга ОСОБА_1, які стосується системної проблеми невиконання рішень національних судів в Україні та передати їх Комітету Міністрів Ради Європи, який здійснюватиме подальший нагляд за їх виконанням в контексті вжиття заходів загального характеру. Вказаним рішенням Європейський суд не присудив справедливу сатисфакцію жодному із заявників, зокрема і ОСОБА_1, заяву якого було приєднано до списку за №43975/13. Також зазначив, що з огляду на положення Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Великої Палати Європейського суду у справі Бурмич та інші проти України про вилучення Європейським судом справ зі свого реєстру є рішенням, яке відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не підлягає виконанню. Також зазначив, що дане рішення не перебуває на виконанні, оскільки до Департаменту не надходило.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що спір склався з приводу невиконання відповідачами постановленого Європейським судом з прав людини документу у формі рішення від 26.06.2017р. у справі за заявою п. ОСОБА_1 про тривале невиконання рішень національних судів: від 02.02.2009р. справа №2а-16343/08/2070, від 16.04.2010р. справа №2а-39/2010, від 04.05.2011р. справа №2а-296/11, від 06.02.2012р. справа №2а-11859/11, від 01.10.2011р. справа №2а-2694/11, яким заява була вилучена з реєстру справ цього суду.

Згідно з повідомленням Великої Палати Європейського суду з прав людини від 12.10.2017р. позивача проінформовано, що 26.06.2017 р. Велика Палата прийняла рішення, яким заява у зазначеній справі, а також заяви, вказані у додатках до рішення, в тому числі і заява позивача, є частиною процедури виконання пілотного Рішення Великої Палати Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 р. № 40450/04 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (в подальшому Рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України"). Суд вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену в Рішенні у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" має бути надано позивачу в рамках процедури виконання під наглядом Комітету Міністрів. Суд вирішив приєднати заяву ОСОБА_1 до справи "Бурмич та інші проти України" (№№46852/13 та ін.) відповідно до правил 42 §1 Регламенту Суду в поєднанні з правилом 71 § 1. Суд також вирішив вилучити усі об'єднанні заяви з реєстру справ, згідно зі статтею 37 § 1 (с) Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (в подальшому - Конвенція) та передати їх до Комітету Міністрів Ради Європи з метою їх подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання Рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України"(№40450/04, 15.10.2009р.).

Як зазначено представниками відповідачів, Україною вжито певні заходи загального характеру з виконання згаданого рішення Великої Палати Європейського суду з прав людини від 26.06.2017р. З метою розроблення механізму вирішення проблеми тривалого невиконання рішень національних судів, Україна у співпраці з КМ РЄ веде активну роботу щодо розроблення відповідної стратегії. 09.08.2017р. Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №591 "Про утворення міжвідомчої робочої групи з вирішення проблемних питань, пов'язаних із виникненням заборгованості держави за рішеннями судів" (щодо справи "Юрій Микоалайович Іванов проти України" та групи справ "Жовнер проти України"). Вказана міжвідомча група в результаті роботи має розробити стратегію погашення заборгованості держави та запобігання її виникненню. Перше засідання міжвідомчої робочої групи відбулося 10.10.2017р. Чергове засідання КМ РЄ, на якому представники держав-членів Ради Європи, зокрема і представники України, звітуватимуть про хід виконання рішень Європейського суду, відбудеться 5-7 червня 2018р. у м.Страсбург (Французька Республіка).

Перевіряючи відповідність закону, зокрема ч.3 ст. 2 КАС України (у редакції до 15.12.2017р.) та ч.2 ст.2 КАС України (у редакції з 15.12.2017р.), діянь відповідачів з приводу виконання рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.2017р. у справі Бурмич та інші проти України в частині позивача, громадянина України п. ОСОБА_1, суд зазначає, що в Україні правовідносини з приводу виконання рішень Європейського суду з прав людини унормовані приписами Конституції України, Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод 1950 року, Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів", Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

З положень наведених норм права випливає, що обов'язок з виконання рішення Європейського суду з прав людини покладений як на Державу Україна в цілому, так і на Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, зокрема.

При цьому, хоча Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини і Департамент державної виконавчої служби є відповідно посадовою особою апарату Міністерства та структурним підрозділом Міністерства, суд не знаходить підстав для ототожнення цих суб'єктів права безпосередньо з Міністерством і вважає всіх трьох перелічених осіб окремими самостійними та незалежними владними суб'єктами з різними обсягами управлінської компетенції.

Оскільки згідно з Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Міністерство юстиції України як юридична особа публічного права - окремий та самостійний владний суб'єкт не задіяний у механізмі виконання рішень Європейського суду з прав людини, то суд не знаходить правових підстав для обтяження Міністерства будь-якими обов'язками та стягнення з Міністерства будь-яких коштів.

Окрім того, суд зазначає, що згідно з ст.1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що Рішення - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що Рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

У силу ч.1 ст.7 Закону України "Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини" протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва повинен 1) надіслати Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів, 2) надіслати державній виконавчій службі оригінальний текст і переклад резолютивної частини рішень Європейського суду з прав людини у справі проти України.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини", виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Як було встановлено вище, згідно з п.п. 3, 4 резолютивної частини Рішення у справі "Бурмич та інші проти України", Європейським судом з прав людини вирішено «вилучити ці заяви з реєстру справ Суду відповідно до підпункту "с" пункту 1 статті 37 Конвенції та передати їх Комітету Міністрів Ради Європи, з метою їх розгляду в рамках вжиття заходів загального характеру для виконання зазначеного пілотного рішення у справі Іванов, у тому числі щодо надання відшкодування за невиконання або тривале виконання рішень національних судів, як це передбачено у п'ятому пункті резолютивної частини зазначеного рішення, та сплати боргу за рішенням національного суду» (п. 4 ).

З огляду на викладене, суд вважає, що згадане рішення Європейського суду з прав людини про вилучення заяв з реєстру є процедурним за своїм правовим характером, а не остаточним по суті заявлених вимог, а це означає, що питання розміру справедливої сатисфакції заявникам буде у подальшому розв'язано Комітетом Міністрів Ради Європи.

Суд також бере до уваги, що в матеріалах цієї справи відсутні об'єктивні дані, котрі б дозволили не лише визнати, а хоча б навіть припустити, що розмір справедливою сатисфакції, визначений Європейським судом з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" в 2.500,00 Євро, може бути поширений на випадок позивача.

Натомість суд вважає, що згідно з п.п. 3, 4 резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурмич та інші проти України", Судом постановлено: що зазначені в ньому п'ять заяв та 12143 заяв, наведені в додатках I і II до цього рішення, мають розглядатися відповідно до зобов'язань, які випливають із пілотного Рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (п.3).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.13 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді. Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Суду прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов'язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.

Отже, відшкодування наслідків (у тому числі і майнових чи фінансових) тих порушень, які ймовірно мають місце у правовідносинах за участю позивача, повинно відбуватись за процедурою ст.13 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на головну підставу, яка у розумінні ч.4 ст.78 КАС України невідворотно та безумовно спричиняє залишення заявлених вимог без задоволення - постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2018р. по справі №820/5624/17.

Зазначеною постановою суду було відмовлено у позові ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини про 1) визнання незаконною бездіяльності Міністерства юстиції України щодо виконання відносно ОСОБА_1 остаточного рішення Великої Палати Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 р. № 46852/13 у справі "Бурмич та інші проти України" ; 2) визнання незаконною бездіяльності Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо виконання відносно ОСОБА_1 Рішення у справі "Бурмич та інші проти України"; 3) визнання незаконною бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не відкриття виконавчого провадження з виконання відносно ОСОБА_1 Рішення у справі "Бурмич та інші проти України" за заявою від 11.11.2017 р.; 4) зобов'язати Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження за заявою від 11.11.2017 р. про виконання відносно ОСОБА_1 рішення у справі "Бурмич та інші проти України" в частині виконання заяви ОСОБА_1 до Європейського суду з прав людини № 43975/13.

Відправляючи правосуддя у названій справі, апеляційний адміністративний суд зазначив, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 15 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Прем'єр-міністр України відповідно до подання, передбаченого у статті 14 цього Закону, визначає центральні органи виконавчої влади, які є відповідальними за виконання заходів загального характеру, та невідкладно дає їм відповідні доручення. Відповідні акти мають бути видані та відповідний законопроект має бути внесений Кабінетом Міністрів України на розгляд Верховної Ради України протягом трьох місяців від дня видання доручення Прем'єр-міністра України, передбаченого частиною першою цієї статті.

Аналіз вищевказаних норм Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вказує, що вжиття заходів загального характеру не відноситься до компетенції державної виконавчої служби та не підлягає виконанню в порядку, визначеному статтями 7-9 цього Закону та Законом України "Про виконавче провадження".

Із врахуванням вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності відповідачів необґрунтовані, у зв'язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

З огляду на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017р. по справі №820/5624/17 суд не знаходить підстав для покладання на владного суб'єкта обов'язку призначити державного виконавця для складання та направлення до Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України вимог державного виконавця про виплату ОСОБА_1 як еквіваленту 2500 евро станом на день виплати, пені за прострочення виконання як рішень національних судів, так і самого рішення Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 року у справі "Бурмич та інші проти України".

Оскільки вимога про відшкодування шкоди є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності владного суб'єкта, а обґрунтованість останньої не знайшла свого підтвердження у ході розгляду справи, то і перша підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владні суб'єкти забезпечили реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі виконавчого провадження не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для залишення заявлених вимог без задоволення.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення шкоди залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Роз'яснити, що скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України.

Роз'яснити, що судове рішення у повному обсязі виготовлено за правилами ч.3 ст.243 КАС України 23.03.2018р.

Суддя Старосєльцева О.В.