Справа № 646/8236/17
Суддя: Теслікова І. І.
Дата ухвалення: 2018-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 646/8236/17
№ провадження 2-а/646/26/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2018 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

судді - Теслікової І.І.

за участю секретаря судового засідання - Ротач К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в особі представника за договором ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1; визнати протиправними дії Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова, які полягають у відмові у поновленні пенсійних виплат ОСОБА_1; зобов'язати Слобожанське об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити виплату пенсії ОСОБА_1 негайно після проголошення судового рішення та стягнути зі Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 невиплачені з березня 2016 року по день проголошення судового рішення пенсійні виплати. У позові в обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 послався на те, що він здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим 15.10.2009 ПФ України, та на даний час є внутрішньо переміщеною особою. До червня 2014 року перебував на обліку в УПФ України м.Свердловськ Луганської області, а у липні 2014 року звернувся до УПФ України в Комінтернівському районі м. Харкова з відповідною заявою про отримання пенсії та поставлений на облік з 01.08.2014 року, на якому на даний час перебуває. З 01.03.2017 року виплата пенсії припинена за рішення комісії у звязку з непідтвердженням місця фактичного проживання.

У судове засідання позивач та його представник не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав відзив на адміністртаивний позов, у якому проти задоволення позову заперечував з підстав обгрунтованості прийнятого рішення від 25.02.2016 року про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1, відповідно до проведеної перевірки, та у звязку з не підтвердженням місця фактичного проживання за вищевказаною адресою.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін в письмовому провадженні за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим 15.10.2009 ПФ України (а.с. 10).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.02.2015 року № ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с. 11).

З 01.08.2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Слобідському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м.аркова та отримував пенсію за віком як внутрішньо переміщена особа.

З березня 2016 року виплата позивачу пенсії призупинена у звязку з не підтвердженням місця фактичного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Рішення відповідача, щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 суду не надано.

Так, спірним у даній справі є правомірність припинення відповідачем виплати позивачу ОСОБА_1 пенсії за віком з березня 2016 року після надходження до УПФУ даних щодо не підтвердження факту проживання позивача, як внутрішньо переміщеної особи, за місцем фактичного проживання.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.3,21,24 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1058-ІV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення; ст.5 Закону № 1058-ІV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; ч.1 ст. 47 Закону № 1058-ІV, пенсія виплачується щомісячно організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або рішенням суду припиняється:1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України;3) у разі смерті пенсіонера;4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-ІV.

Гарантії для внутрішньо переміщених осіб закріплені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. № 1706-VII (далі - Закон №1706).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1706, місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених уст.1цього Закону, засвідчує довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ст.7 Закону №1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, ст.12 Закону №1706, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Відповідно ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач, припинивши позивачу виплату пенсії за віком, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, які передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому такі його дії є протиправними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 припинена виплата пенсії, оскільки не підтверджено місце його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1, шляхом прийняття відповідного рішення, але дане не входить до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії.

При цьому, суд виходить з того, що припинення виплати позивачу пенсії з цих причин суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на отримання щомісячних пенсійних виплат, яких набуває особа в разі досягнення нею передбаченого Законом пенсійного віку. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

При цьому, Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року, зазначив, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Також суд виходить з приписів ч.2 ст.6 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання, не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, у тому числі отримання пенсії.

Крім того, з аналізу норм спеціального Закону №1058 можна дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону. Перелік таких підстав є виключним. Можливість припинення виплати пенсії у випадку не підтвердження або зміни місяця проживання/перебування та/або скасування дії довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи, вказаним Законом не передбачено.

Отже, встановивши обставини справи, які свідчать про те, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу стало не підтвердження факту проживання/перебування за фактичним місцем проживання/перебування та скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, застосовуючи такий фундаментальний принцип адміністративного судочинства, як принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про порушення відповідачем конституційного права позивача на соціальний захист у спірних відносинах, а саме отримання пенсії.

Посилання відповідача на постанову КМУ від 08.06.2016 року № 365 є безпідставним, оскільки остання є підзаконним нормативно-правовим актом, у зв'язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися Конституцією України та правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку Законом №1058.

Отже, діями відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 порушені його права на отримання пенсії, оскільки відповідач на виконання вимог ст. 49 Закону № 1058-1У не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2018 року по справі К/9901/621/17233/4008/17

Доказів правомірності припинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 відповідно до ст.. 77 ч. 2 КАС України відповідачем суду не надано,

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача, щодо припинення виплати пенсії позивачу є протиправними, а тому відповідача слід зобовязати поновити позивачу виплату пенсії за віком з березня 2016 року.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі ст. 139 КАС України, судовий збір на користь позивача необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8,19,22,46,64,92 Конституції Українист.ст.6,139,241,244,245,246 КАС України,Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова, яка полягає у невиплаті пенсії та відмові у її поновленні ОСОБА_1 з березня 2016 р.

Зобов'язати Слобожанське об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року.

Стягнути зі Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 невиплачені з березня 2016 року по день проголошення судового рішення пенсійні виплати.

В іншій частині позову-відмовити.

Стягнути зі Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь представника позивача ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 640,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, та в порядку ст. 295КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя: І.І.Теслікова