Справа № 817/18/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2018 року м. Рівне №817/18/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача не прибув; представника відповідача ОСОБА_1 (довіреність від 03 січня 2018 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення певних дій.

В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 (далі іменується позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,58 га у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області та зобовязати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 26.04.2017 (справа №557/240/17) визнано за ОСОБА_2 право на земельну ділянку (пай) у розмірі 2,58 умовних кадастрових га, вартістю 92459 грн. 37 коп., що належала ОСОБА_3, який помер 30.12.2014, і яка значиться за ОСОБА_4, який помер 21.11.1995. Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,58 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Жаврівської сільської ради Гощанського району, для ведення особистого селянського господарства (земельна частка (пай)) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. Проте, відповідач відмовив у наданні такого дозволу з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017, якою затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі іменується Стратегія), якою визначено механізм передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення Держгеокадастром та його територіальними органами у власність в межах норм безоплатної приватизації. Позивач вказує, що такі дії відповідача є протиправними, оскільки підстав, визначених статтею 118 Земельного кодексу України для відмови у надані дозволу, не існувало.

Ухвалою суду від 29.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2018.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини неприбуття та не подав до суду жодних заяв чи клопотань.

До суду прибув представник відповідача, заперечив проти позову та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача, суд виходив з наступного.

За приписами частини першої статті 223 КАС України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами частини другої статті 205 КАС України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Суд зазначає, що частина друга статті 205 КАС України містить перелік підстав, за наявності яких суд в обовязковому порядку відкладає розгляд справи.

Проте, у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та не повідомив суд про причини неявки, які могли б визнаватися поважними.

У судовому засіданні представник відповідача вказав, що підстав для відкладення розгляду справи немає та наполіг на розгляді справи по суті.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача, оскільки наявних в матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору по суті.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що рішенням суду за позивачем визнано право на земельну частку (пай). Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв). Повноваження органів державної виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок визначені статтею 122 Земельного кодексу України. Відповідач вказує, що Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області не наділене повноваженнями щодо виділення земельних ділянок часток (паїв) в натурі на місцевості, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 15.03.2018.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 26.04.2017 (справа №557/240/17) позовну заяву ОСОБА_2 до Гощанської районної державної адміністрації, Жаврівської сільської ради Гощанського району та Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання права на земельну частку (пай) в розмірі 2,58 умовних кадастрових гектарах, що належала її чоловіку ОСОБА_3, який помер 30 грудня 2014 року і яка значиться за ОСОБА_4, який помер 21 листопада 1995 року, задоволено: визнано за ОСОБА_2 право на земельну ділянку (пай) у розмірі 2,58 умовних кадастрових га, вартістю 92459 грн. 37 коп., що належала ОСОБА_3, який помер 30.12.2014, і яка значиться за ОСОБА_4, який помер 21.11.1995 (а.с. 6).

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 26.04.2017 набрало законної сили 07.05.2017.

За правилами частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 26.04.2017 встановлено, що: на протязі свого життя ОСОБА_5 працював та був членом КСП ім. І.Франка і при проведенні розпаювання землі був включений в списки Додатку № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю КСП ім. І.Франка під № 308; згідно до протоколу комісії КСП ім. І.Франка від 06 лютого 1997 року було внесено зміни та доповнення у списки і його виключено з них , у зв'язку зі смертю; спадщину після смерті свекра в силу ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) прийняв чоловік позивачки, а син спадкодавця- - ОСОБА_6, який помер 30 грудня 2014 року, актовий запис № 01, що підтверджується довідкою Жаврівської сільської ради Гощанського району від 18 березня 2016 року № 136; оскільки позивачка своєчасно прийняла спадщину після смерті чоловіка, то відповідно має право і на земельну частку (пай), яка хоча і значиться за ОСОБА_4, але фактично належить її чоловіку ОСОБА_3, як спадкове майно.

В рішенні Гощанського районного суду Рівненської області від 26.04.2017 вказано, що представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області в судовому засіданні позов визнала повністю і не заперечує щодо визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) розмірі 2,58 умовних кадастрових гектарах, що належала її чоловіку ОСОБА_3, який помер 30 грудня 2014 року і яка значиться за ОСОБА_4, який помер 21 листопада 1995 року.

В подальшому, ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,58 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Жаврівської сільської ради Гощанського району, для ведення особистого селянського господарства (земельна частка (пай)) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області прийнято рішення від 30.06.2017 №К-2433/0-5633/0/6-17 «Про розгляд звернення», яким у задоволенні клопотання позивача відмовлено (а.с. 5).

Рішення відповідача обґрунтоване тим, що постановою Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі іменується Стратегія), якою визначено механізм передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення Держгеокадастром та його територіальними органами у власність в межах норм безоплатної приватизації. Площа земель, які можуть бути передані безоплатно у власність у III кварталі 2017 року на території Рівненської області становить 25% від площі земельних ділянок, право оренди на яку було продано на території області у кварталі, що передував поточному кварталу. Відповідно до Стратегії Головним управління Держгеокадастру в Рівненській області затверджено Перелік земельних ділянок, які можуть бути передані громадянам у власність у ІІІ кварталі 2017 року. Пріоритет у наданні дозволів на розроблення документації із землеустрою та передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність, в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, надається учасникам антитерористичної операції.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу рішення та дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом 2 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2002 (далі іменується - ЗК України) передбачено, що клопотання і заяви щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в дію цього Кодексу, реалізуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції у порядку та з додержанням вимог цього Кодексу.

Відповідно до приписів абзацу 2 пункту 8 розділу X Перехідних положень ЗК України, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Так, в частині 1 статті 25 ЗК України зазначено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно (частина 3 статті 25 ЗК України).

Відповідно до частини 5 статті 25 ЗК України, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Згідно із частиною 2 вищезазначеної статті, рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

В частині 3 статті 118 ЗК України зазначено, що громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач у відповідності до норм Цивільного кодексу України, успадкував право на земельний частку (пай) в розмірі 2,58 умовних кадастрових гектарів, що стверджується рішенням суду Гощанського районного суду Рівненської області від 26.04.2017 у справі № 557/240/17, яке набрало законної сили 07.05.2017.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Вказана земельна частка (пай), на час набрання чинності ЗК України не була приватизована, шляхом оформлення права власності на земельну частку (пай). А тому, у відповідності до абзацу 2 пункту 8 розділу X Перехідних положень ЗК України, позивач має право на приватизацію земельної частки (паю) в порядку, встановленому статтею 118 цього Кодексу.

З метою приватизації земельної частки (паю), позивач відповідно до статті 118 ЗК України звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, вказана норма, визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Проте, мотивованих підстав для відмови у задоволенні клопотання позивача, які наведені у статті 118 ЗК України, відповідачем так і не зазначено.

Як вбачається зі змісту рішення, відповідач відмовив у задоволенні клопотання позивача посилаючись на Стратегію, якою визначено механізм передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення Держгеокадастром та його територіальними органами у власність в межах норм безоплатної приватизації.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні по справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) 9 лютого 1999 року Справа № 1-7/99 Конституційний Суд України постановив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Тобто права, свободи та інтереси позивача не можуть бути звужені прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413, оскільки у даному випадку Стратегія не має жодного відношення до питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Разом з тим, доводи відповідача щодо відсутності повноважень на видачу відповідного дозволу відхиляється судом з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 5 статті 118 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Єдиний порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам шляхом надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, передбачений частинами 6 та 7 статті 118 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Суд звертає увагу, що вказана земельна ділянка площею 2.58 умовних кадастрових гектарів належить до земель сільськогосподарського призначення державної власності, та знаходяться на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області, що також підтверджено відповідачем.

А тому, відповідач як територіальний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, у відповідності до частини 4 статті 122 ЗК України, наділений повноваженнями щодо передачі земельних ділянок у власність, у порядку передбаченому частинами 6 та 7 статті 118 ЗК України, для всіх потреб.

Отже, посилання відповідача на те, що Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області у даному випадку не наділене повноваженнями щодо передачі земельних часток (паїв) у власність, відхиляються судом за безпідставністю, оскільки у випадку відсутності таких повноважень, відповідач не мав права розглядати подане позивачем клопотання про надання дозволу по суті та приймати відповідне рішення про відмову у задоволенні такого клопотання.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області щодо відмови про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,58 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області, є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку субєктів владних повноважень, та зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, із врахуванням правових позицій суду, повторно розглянути заяву про надання дозволу позивачу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,58 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача надати відповідне погодження, суд зазначає наступне.

Так, статтею 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Зважаючи на вказаний конституційний принцип, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які свідчили б про вирішення питань, які належить до компетенції такого субєкта владних повноважень.

Тобто, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Як встановлено частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З даної статті слідує, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є дискреційним повноваженням відповідача, яке проводиться відповідно до визначених законом етапів, наданню дозволу, передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. Суд не може зобовязати видати дозвіл за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені, а всі етапи їх перевірки завершені.

Відтак позовна вимога про зобовязання відповідача надати погодження не підлягає задоволенню.

Таким чином, відповідачем в порядку статті 77 КАС України частково доведено правомірність дій, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом, позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп., відповідно до квитанції від 13.01.2018 №29, оригінал якої знаходиться в матеріалів справи.

Зважаючи на задоволення позивних вимог частково, присудженню на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 320 грн. 00 коп.

Окрім того, прохальна частина позовної заяви містить вимогу про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у розмірі 2500 грн. 00 коп.

Пунктами 1 та 2 частини 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 4 статті 134 КАС України).

В матеріалах справи міститься Угода про надання юридичної допомоги від 28.12.2017, укладена між позивачем та адвокатом ОСОБА_7 та Квитанція до прибуткового касового ордера №26/1-07 на суму 2500 грн. 00 коп. (а.с. 29, 33).

Проте, позивачем не надано суду жодного детального опису робіт (наданих послуг), зі змісту яких можливо було б встановити: обсяг робіт (послуг), види робіт (послуг), вартість робіт (послуг).

Окрім того, відповідно до пункту 1.7 Угоди про надання юридичної допомоги від 28.12.2017, за роботу, яка проводиться Виконавцем Замовник проводить попередню оплату в розмірі, що визначається сторонами, згідно Додатку №1. Квитанція до прибуткового касового ордера №26/1-07 на суму 2500 грн. 00 коп. датується 28.12.2017, тобто днем укладення Угоди. Відтак, Додаток №1, що передбачений пунктом 1.7 Угоди, повинен був наданий суду.

У звязку із недотриманням позивачем вимог статті 134 КАС України та ненадання доказів, які підтверджують понесення витрат за надання правничої допомоги, то вказана вимога судом лишається без задоволення як необґрунтована та безпідставна.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 (місце проживання: 35454, Рівненська область, Гощанський район, село Жаврів, вулиця М.Дацюка, будинок №6; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (місцезнаходження: 33013, місто Рівне, вулиця Симона Петлюри, будинок №37; ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.58 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області повторно розглянути заяву щодо надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.58 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області, із врахуванням висновків суду.

У задоволенні позовної вимоги про зобовязання Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області надати відповідне погодження відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 (нуль) коп., за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 21.03.18.

Суддя Недашківська К.М.