Справа № 826/19245/13-а
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2018 року

Київ

справа №826/19245/13-а

адміністративне провадження №К/9901/1020/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Бевзенка В.М.,

суддів: Шарапи В.М., Данилевич Н.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Міністерства юстиції України

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року (головуючий суддя - Горбань Н.І., судді Земляна Г.В., Сорочко Є.О.)

у справі за позовом ОСОБА_2

до Міністерства юстиції України,

про скасування наказу та зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України в якому просив суд:

- скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 18 липня 2013 року № 1432/5 «Про заміну та відмову у заміні ліцензії на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)» - в частині відмови ОСОБА_2 у заміні ліцензії серії НОМЕР_1 на право провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), зі строком дії з 24 листопада 2010 року на необмежений строк, виданої на підставі рішенням від 16 листопада 2010 року № 216-50-17/4663 Державного департаменту з питань банкрутства Міністерства економіки України на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора);

- відновити порушені права позивача шляхом зобов'язання Міністерства юстиції України замінити Ліцензію на право здійснення господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) серії НОМЕР_1, виданої фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 24 листопада 2010 року Державним департаментом з питань банкрутства Міністерства економіки України на Свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Міністерством юстиції України незаконно відмовлено позивачу у заміні ліцензії на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), зі строком дії з 24 листопада 2010 року на необмежений строк, на Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вказана постанова суду першої інстанції вмотивована тим, що наказ Міністерства юстиції України від 18 липня 2013 року № 1432 є таким, що прийнятий відповідачем у межах компетенції та відповідає чинному законодавству, а також відсутні докази про скасування наказу № 37 від 14 березня 2011 року про анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1432/5 від 18 липня 2013 року «Про заміну та відмову у заміні ліцензій на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)» в частині відмови ОСОБА_2 у заміні ліцензії серії НОМЕР_1 на право провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) зі строком дії з 24 листопада 2010 року на необмежений строк, виданої на підставі рішення від 16 листопада 2010 року № 216-50-17/4663 Державного департаменту з питань банкрутства Міністерства економіки України, на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Зобов'язано Міністерство юстиції України розглянути питання щодо заміни ОСОБА_2 ліцензії арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) серії НОМЕР_1 від 24 листопада 2010 року на право провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) зі строком дії з 24 листопада 2010 року на необмежений строк, виданої на підставі рішення від 16 листопада 2010 року № 216-50-17/4663 Державного департаменту з питань банкрутства Міністерства економіки України, на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого(розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Міністерство юстиції України звернулось з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просить це рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 січня 2018 року касаційна скарга Міністерства юстиції України надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 23 січня 2018 року прийнята до провадження та 21 березня 2018 року призначена до попереднього розгляду у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.

Касаційна скарга вмотивована тим, зокрема, що приймаючи наказ від 18 липня 2013 № 1432/5 Міністерство юстиції України діяло виключно в межах та спосіб визначені чинним законодавством, з урахуванням обставин та відомостей, які були наявні на той момент.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши оскаржуване рішення суду попередньої інстанції, доводи сторін у справі, робить висновок, що касаційна скарга має бути залишена без задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 16 липня 2013 року позивач звернувся до Міністерства юстиції України із заявою від 10 липня 2013 року про заміну ліцензії арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) серії НОМЕР_1 від 24 листопада 2010 року на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

За результатами розгляду поданих позивачем документів Міністерством юстиції України прийнято наказ від 18 липня 2013 року № 1432/5, яким відмовлено ОСОБА_2 у заміні ліцензії на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв'язку із невідповідністю поданих документів пункту 6 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом».

З матеріалів справи вбачається, що приймаючи рішення про наявність або відсутність підстав для заміни поданої позивачем ліцензії на відповідне Свідоцтво встановлено, що у ліцензійній справі арбітражного керуючого ОСОБА_2, переданій Міністерству юстиції України Державним департаментом з питань банкрутства, міститься наказ від 14 березня 2011 року № 37, прийнятий Державним департаментом з питань банкрутства, яким ліцензію серії НОМЕР_1 від 24 листопада 2010 року, видану ОСОБА_2, анульовано.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 2.1 наказу Міністерства юстиції України № 93/5 від 14 січня 2013 року «Про отримання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції 15 січня 2013 року за № 116/22648, заміні підлягає ліцензія за умови її відповідності вимогам, встановленим Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01 червня 2000 року № 1775-III (надалі - Закон № 1775-III) та Ліцензійним умовам провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (надалі - арбітражний керуючий), затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 14 жовтня 2011 року № 3176/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України від 17 жовтня 2011 року за № 1196/19934.

Наказом № 37 від 14 березня 2011 року Державним департаментом з питань банкрутства Міністерства економіки анульовано ліцензію серії НОМЕР_1 на право провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), яка була видана 24 листопада 2010 року Державним департаментом з питань банкрутства Міністерства економіки України на ім'я ОСОБА_2

Вважаючи, що наказ Державного департаменту з питань банкрутства Міністерства економіки № 37 від 14 березня 2011 року про анулювання ліцензії серії НОМЕР_1, виданий з порушенням норм діючого законодавства, арбітражний керуючий ОСОБА_2 звернувся до Експертно-апеляційної ради при Державному комітеті України з питань регуляторної політики та підприємництва зі скаргою на вказане рішення Державного департаменту з питань банкрутства.

Відповідно до ч.5 ст.21 Закону України від 01 червня 2000 року № 1775-ІП "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", якщо ліцензіат протягом тридцяти днів з дня видачі наказу про анулювання ліцензії подає скаргу до Експертно-апеляційної ради, дія даного рішення органу ліцензування зупиняється до прийняття відповідного рішення спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.

Таким чином, наказ Державного департаменту з питань банкрутства Міністерства економіки № 37 від 14 березня 2011 року не набрав чинності у зв'язку з поданням ліцензіатом скарги до Експертно-апеляційної ради.

Рішенням № 12 від 13 жовтня 2011 року Експертно-апеляційної ради при Державному комітеті України з питань регуляторної політики та підприємництва (протокол № 10) задоволено скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 щодо підстав прийняття Державним департаментом з питань банкрутства наказу від 14 березня 2011 року № 37 в частині анулювання ліцензії серії НОМЕР_1 від 24 листопада 2010 року на право провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Розпорядженням Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 165 від 14 жовтня 2011 року Державний департамент з питань банкрутства був зобов'язаний скасувати наказ від 14 березня 2011 року № 37 в частині анулювання ліцензії фізичної особи підприємця ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 24 листопада 2010 року на право провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Згідно з листом Держкомпідприємництва зазначене розпорядження № 165 було направлено до Державного департаменту з питань банкрутства з супровідним листом від 31 жовтня 2011року за № 8388/0/2-11.

Відповідно до ч.5 п. 11 Положення про Експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2000 року № 1669, орган ліцензування протягом десяти робочих днів з дати отримання розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування зобов'язаний повідомити Держпідприємництво про його виконання та подати підтверджуючі документи.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача в касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції не було взято до уваги факт невиконання Державним департаментом з питань банкрутства розпорядження № 165 від 14 жовтня 2011 року, оскільки, як встановлено з викладених норм наказ Державного департаменту з питань банкрутства Міністерства економіки № 37 від 14 березня 2011 року, яким анульовано ліцензію серії НОМЕР_1 на право провадження господарської діяльності арбітражних керуючих видану ОСОБА_2, не набрав чинності в частині анулювання ліцензії у зв'язку з поданням ліцензіатом скарги до Експертно-апеляційної ради.

Невиконання розпорядження про скасування наказу про анулювання ліцензії арбітражного керуючого не може тягнути набрання цим наказом чинності при наявності рішення про задоволення скарги на наказ у зв'язку з перебуванням вказаного наказу в стані зупинення.

Крім того, інформації щодо сумнівів у справжності розпорядження Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва "Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування Державним департаментом з питань банкрутства" № 165 від 14 жовтня 2011 року, яке міститься в матеріалах справи, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та не спростовують доводів суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, Суд, вважає, що рішення суду попередньої інстанції у цій справі постановлено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому робить висновок про відсутність підстав для його скасування.

За правилами частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя - доповідач В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

В.М. Шарапа