Справа № 2а/0370/2974/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
УХВАЛА

20.03.2018 Київ К/9901/15730/18 2а/0370/2974/11

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Бившевої Л.І., Васильєвої І.А., розглянувши заяву Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.09.2017 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Волиньхолдінг» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Зазначена заява згідно відбитку штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті надіслана до Верховного Суду України 14.12.2017 та згідно з розпорядженням керівника апарату цього Суду від 11.01.2018 №17/0/19-18 передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За змістом підпункту 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У зв'язку з невідповідністю заяви вимогам статей 239, 239-1 КАС України в редакції, чинній до 15.12.2017 ухвалою Верховного Суду від 07.02.2018 заявника письмово повідомлено про її недоліки та встановлено десятиденний з моменту отримання копії ухвали строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Зокрема, заявникові необхідно було надати оформлений належним чином документ про повноваження представника, який підписав заяву від імені Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, а також документ про сплату судового збору.

Копію ухвали Верховного Суду від 07.02.2018 року отримано заявником 13.02.2018 року.

На виконання вимог ухвали 26.02.2018 та 05.03.2018 до Верховного Суду надійшли довіреність на підтвердження повноважень представника, який підписав заяву від імені Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, а також документ про сплату судового збору, тобто усунуто недоліки заяви.

Вирішуючи питання про допуск даної заяви до провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно встановлених судами обставин справи, що розглядається, у листопаді 2011 року Приватне акціонерне товариство «Волиньхолдінг» звернулось з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.08.2011 №, яким податковим органом збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 113885 гривень, в тому числі за основним платежем 91108 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями - 22777 гривень, а також №, яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 484375 гривень, в тому числі за основним платежем - 387500 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями - 96875 гривень.

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом на підставі акту від 27.07.2011 №6077/23-2/20134889, складеного за наслідками проведеної планової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства «Волиньхолдінг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.03.2011.

Згідно вказаного акту перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон №334/94-ВР), підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон №168/97-ВР).

Висновок податкового органу про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток ґрунтується на тому, що валові витрати та податковий кредит позивача за наслідками операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бісмак ЛТД» на виконання договору поставки №133 від 10.12.2009 сформовано неправомірно, оскільки Державна податкова інспекція у Шполянському районі Черкаської області встановила, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Бісмак ЛТД» придбало товар у Приватного підприємства «Т-Груп», яке створене з метою мінімізації сплати податків і такі господарські операції не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення, місцезнаходження майна, наявністю трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які необхідні для здійснення господарських операцій, а отже не спричиняють реального настання правових наслідків, є нікчемними по ланцюгу до вигодонабувача і, відповідно, недійсними, в силу закону.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.11.2011 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, на підставі підпунктів 5.1, 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України №334/94-ВР, пункту 1.4 статті 1, підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, пункту 7.5 статті 7 Закону №168/97-ВР, статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV) статей 203, 228, частин 1, 2 статті 215, 626, 628, 629, 638, 662 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України), а також встановлених під час розгляду справи обставин, наявних у матеріалах справи доказів дійшов висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат у І кварталі 2011 року 455540 гривень, сплачених при придбанні товару у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісмак ЛТД», оскільки додатками до кожної партії товару були висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, специфікації, сертифікати аналізу, протоколи контролю сировини, що визнається сторонами, розрахунки за отриманий товар згідно з наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями проведені повністю, факт поставки підтверджується товарно-транспортними накладними перевізника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», при цьому, податковим органом в акті перевірки від 27.07.2011 зазначено, що Приватне акціонерне товариство «Волиньхолдінг» використало придбані екстракти при виготовленні майонезів, кетчупів, гірчиць, соусів та іншої продукції, тобто визнається як факт реального виконання умов договору поставки №133 від 10.12.2009, так і використання придбаного товару у господарській діяльності товариства.

Також, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, дійшов висновку про те, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту за період з 01.07.2010 по 31.12.2010 91108 гривень податку на додану вартість, сплачених у ціні товару, придбаного у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісмак ЛТД», оскільки складені при виконанні договору поставки податкові, видаткові, товарно-транспортні накладні, прибуткові ордери, повністю відповідають вимогам законодавства та містять усі реквізити, передбачені, зокрема, статтею 9 Закону №996-XIV.

Водночас, Волинський окружний адміністративний суд відхилив доводи податкового органу щодо нікчемності договору поставки, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бісмак ЛТД», обґрунтовані тим, що контрагентом останнього був суб'єкт господарської діяльності - Приватне підприємство «Т-Груп», яке має ознаки фіктивності, оскільки виконання договору поставки №133 від 10.12.2009 та проведення розрахунку за отриманий товар були реальними та підтверджуються наявними в матеріалах справи і наданими для перевірки податковими, видатковими, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, прибутковими ордерами, висновками державної санітарно-епідеміологічної експертизи, специфікаціями, сертифікатами аналізу, протоколами контролю сировини, що, власне, не заперечувалось і Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області, а факт використання Приватним акціонерним товариством «Волиньхолдінг» придбаного товару стверджувався податковим органом в акті перевірки від 27.07.2011.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що договір поставки був направлений на реальне настання правових наслідків, не суперечив вимогам частини 1 статті 203 ЦК України і не містив ознак нікчемного правочину, при цьому, факт здійснення господарських операцій Товариством з обмеженою відповідальністю «Бісмак ЛТД» з Приватним підприємством «Т-Груп» не може свідчити про нікчемність угоди, укладеної з позивачем, оскільки останній не повинен нести відповідальності за недобросовісність дій Приватного підприємства «Т-Груп».

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що висновки акту від 21.04.2011 №286/23/34118300, складеного Державною податковою інспекцією у Шполянському районі Черкаської області за результатами перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісмак ЛТД» по розрахунках з Приватним підприємством «Т-Груп» у період з 01.01.2010 по 31.12.2010, містять посилання на нікчемність господарських операцій лише за період з 01.10.2010 по 31.12.2010, в той час як відповідачем зроблено висновок про нікчемність операцій з поставки товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Бісмак ЛТД» позивачу починаючи з 01.07.2010.

У підсумку, суд першої інстанції дійшов висновку, що не є обов'язковою передумовою для визначення податковим органом грошових зобов'язань визнання нікчемними правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку й, при цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 та Вищого адміністративного суду України від 20.09.2017 постанова Волинського окружного адміністративного суду від 17.11.2011 залишена без змін.

Подаючи заяву про перегляд, Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області, з посиланням на пункт 5 частини 1 статті 237 КАС України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, вказує на невідповідність ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.09.2017 викладеному у постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 (справа № 21-421а11) висновку щодо застосування у подібних правовідносинах підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР.

Разом з тим, подібність правовідносин означає тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин), при цьому зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У доданій до заяви копії постанови Верховного Суду України від 05.03.2012 цей суд, на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, дійшов висновку про неправильне застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права (зокрема, підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР), з огляду на те, що контрагенти позивача, податкові накладні яких стали підставою для формування останньому податкового кредиту, зареєстровані в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України і Реєстрі платників податку на додану вартість за зверненням невстановлених осіб від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, отже, виписані від їх імені податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

У справі ж, що розглядається, суди не лише встановили фактичну наявність первинних документів, зокрема, податкових накладних, виданих контрагентом позивача під час виконання договору поставки, а й встановили їх відповідність вимогам законодавства, при цьому, достовірність останніх не ставилась під сумнів податковим органом, а підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували висновки відповідача про нікчемність правочину, укладеного між контрагентом Приватного акціонерного товариства «Волиньхолдінг» (Товариством з обмеженою відповідальністю «Бісмак ЛТД») з Приватним підприємством «Т-Груп», яке було попереднім посередником.

Таким чином, у даному випадку, відсутні підстави для висновку про невідповідність ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.09.2017 викладеному у постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 висновку щодо застосування норм матеріального права, про які іде мова у заяві, оскільки встановлені судами обставини кожної конкретної справи є різними, як і зміст спірних правовідносин у даній справі та у справі, переглянутої Верховним Судом України, на рішення якого посилається заявник.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 240 КАС України в редакції до 15 грудня 2017 року, статтями 248, 355, 359, підпунктом 1 пункту 1 Розділу VІІ "Прикінцеві положення" КАС України в, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Волиньхолдінг» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень, за заявою Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.09.2017.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С.С. Пасічник

Судді: Л.І. Бившева

І.А. Васильєва