Справа № 810/286/18
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року справа №810/286/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову Ірпінського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області включити до перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 01.02.2015 страховий стаж з 22.03.2013 по 31.01.2015, до перерахунку від 01.06.2017 включити страховий стаж за період з 03.02.2014 по 31.01.2017.

- зобов'язати Ірпінське обєднане управління пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням спірного періоду страхового стажу з 1.10.2017 та виплатити пенсію з урахуванням втраченої частини доходів.

Ухвалою суду від 12.02.2018 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що призначена йому пенсія була нарахована не правильно, так як не включає в себе страховий стаж його роботи з 03.02.2013 по 31.01.2015 та з 03.02.2014 по 31.01.2017, а відмова Пенсійного фонду у включенні вказаного стажу до перерахунку є протиправною.

Також, ОСОБА_1 зазначив, що вказана Ірпінським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області причина відмови у зарахуванні страхового стажу до його пенсії, а саме несплата страхових внесків його роботодавцем - неправомірна, оскільки немає законного підгрунття та порушує його персоніфіковане право на належне пенсійне забезпечення.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

ОСОБА_1 є пенсіонером, який перебуває на обліку в Ірпінському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію за віком, призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується пенсійним посвідчення №, виданим 31.10.2012.

01.02.2015 та 01.06.2017 Пенсійним органом були проведені перерахунки пенсії позивача, які були здійснені на підставі пункту четвертого статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки після призначення пенсії ОСОБА_1 він продовжував працювати.

З`ясувавши, що проводячи вказані перерахунки відповідач не врахував стаж роботи пенсіонера з 22.03.2013 по 31.01.2015 та з 03.02.2014 по 31.01.2017 у ПАТ «Борекс», він звернувся до Ірпінського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області з проханням включити весь його страховий стаж до перерахунку.

У своїй відповіді від 30.11.2017 №805/07 відповідач зазначив, що страховий стаж ОСОБА_1 при перерахунку йому пенсій було зараховано у повному обсязі, а зарахування до стажу періодів, за які відсутня сплата страхових внесків, законодавством не передбачено.

Вважаючи таку відповідь суперечливою чинному законодавству України, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку подіям та обставинам, за яких вони відбулись, суд зазначає наступне.

Основним Законом України, а саме статтею сорок шостою Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Задля належного та повноцінного забезпечення рівня життя осіб, які втратили працездатність у повній, частковій мірі або тимчасово, функціонує механізм обов'язкового пенсійного страхування, який передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Так, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV врегульовані відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Пунктом першим частини першої статті 8 цього Закону закріплено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Разом з цим, відповідно до пункту першого статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських обєднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Приписами пункту першого статті 14 Закону № 1058-ІV, встановлено, що страхувальниками, відповідно до цього закону є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

У той же час, платниками страхових внесків до солідарної системи відповідно до статті 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є страхувальники, зазначені у статті 14 цього ж Закону.

Наявні у матеріалах справи докази вказують на те, що ОСОБА_1, відповідно до запису у трудовій книзі, 01.11.2012 прийнятий майстром в РМЦ до Публічного акціонерного товариства «Борекс» (попередня назва Бородянський екскаваторний завод).

Наказом від 31.01.2017 №40 позивач був звільнений за угодою сторін, на підставі пункту першого статті 36 Кодексу законів про працю, про що свідчить запис у трудові книзі від 31.01.2017.

Аналізуючи та спів ставляючи зазначені факти з регулюючими їх нормами, суд приходить до висновку, що починаючи з 01.11.2012 по 31.01.2017 ОСОБА_1 був зайнятий на роботі та займав посаду майстра в РМЦ на ПАТ «Борекс», а отже підлягав загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, у той час як страхувальником та платником страхових внесків щодо нього було ПАТ «Борекс».

З такою думкою кореспондується також обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону 1058-ІV) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону1058-ІV).

Тому, суд вважає посилання Ірпінського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на несплату ПАТ «Борекс» страхових внесків за період з 22.03.2013 по 31.01.2015 та з 03.02.2014 по 31.01.2017 безпідставними та необґрунтованими.

До того ж, зазначає, що відповідно до довідки форми ОК-7, яка знаходиться у матеріалах справи, із заробітної плати позивача щомісячно проводилось нарахування та утримання страхових внесків, а контроль за цільовим спрямуванням та їх фактичним зарахуванням до відповідного Фонду не є обов`язком позивача.

У цьому контексті суд наголошує, що ОСОБА_1 не є суб`єктом порушення встановлених законодавством загальнообов`язкових правил поведінки та не повинен відповідати за неналежне виконання ПАТ «Борекс» своїх обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 212/11/14-14 від 18.02.2014 року, в якому висловлено, що наявність заборгованості перед Пенсійним фондом України зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Беручи до увагу приведені факти та обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відмова Ірпінського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у зарахуванні страхового стажу з 22.03.2013 по 31.01.2015 та з 03.02.2014 по 31.01.2017 до перерахунку пенсії відповідача є неправомірною.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки при зверненні з даним адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1409,60 грн., тому вказані витрати підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Ірпінського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області включити до перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 01.02.2015 страховий стаж з 22.03.2013 по 31.01.2015, до перерахунку від 01.06.2017 включити страховий стаж за період з 03.02.2014 по 31.01.2017.

Зобов'язати Ірпінське обєднане управління пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням спірного періоду страхового стажу з 1.10.2017 та виплатити пенсію з урахуванням втраченої частини доходів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 1409 (одна тисяча дев'ять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.