Справа № 826/14644/16
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2018 року № 826/14644/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Власенкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Малого приватного підприємства «АСВА» (далі також - позивач)

до Головного управління ДФС у м.Києві (далі також - відповідач)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Мале приватне підприємство «АСВА» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 22.06.2016 № в частині нарахування грошового зобов'язання в сумі 22 492,93 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що малим приватним підприємством «АСВА» дійсно допущено помилку у бухгалтерському обліку, проте ця помилка не призвела до зменшення бази оподаткування податку на прибуток підприємств у заявленій сумі, оскільки в будь-якому випадку спірні кошти мали бути віднесені до витрат підприємства у складі собівартості реалізованих товарів. Позивач погоджується з висновком відповідача стосовно безпідставного віднесення витрат в сумі 229 858,90 грн. у складі витрат на збут, проте не погоджується з висновком про безпідставне включення частини коштів в сумі 124 960,73 грн. до витрат підприємства і, як наслідок, заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на суму 22 492, 93 грн. Разом з тим, враховуючи, що до кінця 2015 року малим приватним підприємством «АСВА» було реалізовано 54% товару від загальної кількості оприбуткованих запасів, у зв'язку з одержанням яких позивач поніс транспортно-заготівельні витрати, отже до витрат у складі собівартості реалізованих виробничих запасів мале приватне підприємство «АСВА» мало віднести суму 124 960,73 грн.

Відповідач позов не визнав, мотивуючи свою позицію тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та в запереченнях проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відповідно до наказу Головним управлінням ДФС у м.Києві від 18.04.2016 №2305 відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складено акт від 03.06.2016 №240/26-15-14-02-03-14/16399501 (далі-Акт перевірки), яким встановлено такі порушення позивачем:

- пп.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України та п.5, п.7, п.9 П(С)БО 9, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на загальну суму 1 233 266,00 грн., в тому числі за 2015 рік, у сумі 1 233 266,00 грн.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.06.2016№, яке позивач вважає протиправним та просить скасувати в судовому порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податку на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ 16, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318.

Згідно з п.7 П(С)БУ 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п.9 П(С)БУ 16 не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

Відповідно до п.11 П(С)БУ 16 до складу витрат відноситься собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), яка складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Згідно з п.12 П(С)БУ 16 до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виробленої продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у фінансовій звітності, складеній у відповідності до П(С)Бу 16, відображається у Звіті про фінансові результати (форма №2) по коду рядка 2050.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, доходи - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Фінансова звітність складається з балансу (звіту про фінансовий стан), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

У Звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

Джерелом відомостей для заповнення Звіту про фінансові результати є дані регістрів бухгалтерського обліку, що містять інформацію про доходи, витрати, прибуток, збитки та сукупний дохід.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що формування витрат обумовлено фактичним придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності, а обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Як підтверджується матеріалами справи, малим підприємством «АСВА» укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 01.10.2014 №1502/20 з ТОВ «Ламан Шіппінг Ейдженсі», згідно з яким позивач отримав послуги доставки придбаних вантажів при покупці шин всього на суму 229 858,90 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 24406,12 грн.

В бухгалтерському обліку вищевказана операція відображається проводками ДТ 93 - Кт 6851 та зазначені витрати відображено на рахунку 93 «Витрати на збут».

У відповідності до п.10 П(С)БУ 16 собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

У відповідності до п.9 П(С)БУ 16 первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається, зокрема, з транспортно-заготівельних витрат (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів).

Згідно з п.20 П(С)БУ 16 до інших операційних витрат включається, зокрема, собівартість реалізованих виробничих запасів.

Таким чином, внаслідок одержання та сплати транспортних послуг від ТОВ «Ламан Шіппінг Ейдженсі» мале приватне підприємство «АСВА» мало відобразити в обліку транспортно-заготівельні витрати та включити їх до собівартості запасів.

Разом з тим, враховуючи, що до кінця 2015 року було реалізовано 54 відсотки товару від загальної кількості оприбуткованих запасів, в зв'язку з одержанням яких Позивачем понесено зазначені транспортно-заготівельні витрати, мале приватне підприємство «АСВА» мало віднести до витрат у складі собівартості реалізованих виробничих товарів на суму 124 960,73 грн.

Реалізація товарів підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними №АС-0000548 від 12.06.2015, №АС-0000999 від 15.10.2015, №АС-0001130 від 29.10.2015, №АС-0001490 від 24.12.2015.

Отже, позивач мав включити до складу витрат підприємства як собівартість реалізованих запасів, яка складається, зокрема, з транспортно-заготівельних витрат, а тому відображення їх у складі витрат на збут, а не у складі собівартості реалізованих виробничих запасів, не призвело до необґрунтованого завищення витрат і підприємства в цілому і, відповідно, не мало наслідком неправомірне заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Згідно з пп.54.3.2. п.54.3. ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань.

Податковим кодексом не передбачено визначення контролюючим органом самостійно грошових зобов'язань платника за відсутності заниження суми його податкових зобов'язань.

Таким чином, допущена помилка у бухгалтерському обліку підприємства є підставою для донарахування податкових зобов'язань лише у разі, якщо така помилка спричинила заниження об'єкта оподаткування.

Відповідно, нарахування позивачу податку на прибуток підприємств в сумі 22 492,93 грн. є безпідставним.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивач сплати судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.09.2016 №55239.

У зв'язку із задоволенням позову понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню йому у повному обсязі.

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 22.06.2016 № в частині нарахування грошового зобов'язання в сумі 22 492,93 грн.

Присудити на користь малого приватного підприємства «АСВА» (02002, м.Київ, вулиця Флоренції, 12-Б, квартира 103, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві (04655, м.Київ. вул.Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки , встановлені статтями 295-297 цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова