Справа № 807/180/17
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/941/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду, ухвалену суддею Рейті С.І. 12 грудня 2017 року у місті Ужгороді о 12 год. 33 хв. в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та просив визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 22 лютого 2017 року; зобов'язати Головне управління державної міграційної служби України в Закарпатській області прийняти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що повторно звернувся до ГУ ДМС в Закарпатській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки ситуація в країні походження позивача - Сирії, не тільки не покращилася, але погіршилася і останній не бажає повертатися на батьківщину через війну і переслідування, яких може там зазнати. Незважаючи на безліч інформації у відкритих джерелах щодо загальної та гуманітарної ситуації у Сирії, а також оновленої позиції УВКБ ООН щодо повернення сирійських громадян до Сирії, згідно якої УВКБ ООН рекомендує утриматися від вислання сирійців до країни походження, ГУ ДМС в Закарпатській області приймає рішення про відмову у прийнятті заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В запереченні на позов представник відповідача зазначив, що позивач вже звертався до Головного управління ДМС України в м. Києві із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з тих підстав, що в країні походження позивача - Сирії триває війна, та те, що його можуть примусового призвати на військову службу. 16.01.2015 року ГУ ДМС України в м. Києві направлено висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, який підтримано Державною міграційною службою України рішенням від 25.03.2015 року № 232-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Звертає увагу на те, що позивач зазначив одні й ті самі причини, за яких просить надати статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, та у відповідності до приписів ч.6 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», якою передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року в справі №807/180/17 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року в справі №807/180/17 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне встановлення фактичних обставин справи і виходить з аналогічних мотивів, які наведені в позовній заяві.

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому наведені аналогічні мотиви, що і в запереченні на адміністративний позов.

Судом встановлено, що 26.09.2014 року громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 звернувся із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, мотивуючи заяву тим, що не хоче повертатися до країни походження - Сирії, оскільки наразі там триває війна, та йому небезпечно повертатися туди. Також, наголосив на тому, що він не служив в армії та його можуть примусово призвати на службу. Крім того, відповідно до законодавства Сирії, ті, хто відбував покарання за злочин в іншій країні, повинні частину відбутого строку відбути також у Сирії, оскільки вважається, що вони зіпсували репутацію країни, тобто, його можуть ще і відправити до в'язниці через те, що він відсидів певний строк в Україні за злочин, якого не скоював (заява-анкета від 26.09.2014 року № 163).

За результатами розгляду вказаної заяви позивача, 16.01.2015 року Головним управлінням Державної міграційної служби України у м. Києві направлено до Державної міграційної служби України висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1.

Рішенням Державної міграційної служби України від 25.03.2015 року № 232-15, відповідно до статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» за результатами розгляду особової справи № 2014 KYIV 0163 ОСОБА_1, громадянина Сирії, надісланої до Державної міграційної служби України Головним управлінням ДМС у м. Києві для прийняття остаточного рішення, на основі всебічного вивчення матеріалів особової справи, Державною міграційною службою України прийнято рішення, яким підтримано висновок Головного управлінням Державної міграційної служби України у м. Києві та відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.08.2015 року, яка набрала законної сили (справа № 826/7276/15, головуючий - суддя Кротюк О.В.) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, яким просив визнати неправомірним та скасувати рішення від 25.03.2015 року № 232-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, зобов'язати відповідача повторно розглянути його заяву про визнання особою біженцем або такою, що потребує додаткового захисту - відмовлено.

В той же час, 22.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС у Закарпатській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мотивуючи його побоювання повернення до Сирії наявністю війни, можливістю примусового призову на військову службу, можливістю бути ув'язненим за псування репутації своєї країни походження (оскільки позивач відбував покарання в України за вчинене ним кримінальне діяння) в зв'язку з цим життя позивача буде в Сирії в небезпеці.

Наказом начальника ГУ ДМС в Закарпатській області від 22 лютого 2017 року, у відповідності до статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту громадянину Сирії ОСОБА_1 як особі, якій раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

З наведеного вбачається, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю відповідних підстав, у тому випадку, якщо не змінились умови.

Враховуючи те, що відносно позивача попередньо приймалося рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у відповідача були підстави для прийняття рішення про відмову у прийнятті заяви для вирішення питання про визнання заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні рішення не допустив помилки в частині застосування норм матеріального права, а апеляційні вимоги є не аргументованими, то постанову суду першої інстанції необхідно залишити в силі.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.243, ст.308, ст.310, п.1.ч.1 ст.315, ст.316, ст.321, ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року в справі №807/180/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий суддя І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 19.03.2018 року