Справа № 806/3220/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"21" березня 2018 р. м. Житомир Справа № 806/3220/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря Полоневич Т.Ю.,

позивачки та їх представника відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Голового управління Держгеокадастру у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "21" грудня 2017 р. (судове рішення ухвалене суддею Капинос О.В., в м.Житомирі, повний текст судового рішення складено 29.12.2017 р.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 р. ОСОБА_2 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (за межами населеного пункту), яка оформлена листом №М-11406/0-10050/6-17 від 23.08.2017;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з правом передачі у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району (за межами населеного пункту);

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з правом передачі у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району (за межами населеного пункту).

Позов обґрунтовано тим, що Головне управління Держгеокадастру відмовило ОСОБА_2 на заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відмова містили посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 413 та вказано, що земельна ділянка, яку вона бажає отримати у власність не увійшла до переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадян у третьому кварталі 2017 на території Житомирської області. Враховуючи зазначене, у зв'язку з невідповідністю місця розташування об"єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (Постанова КМУ №413), керуючись пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України Головне управління відмовило у задоволенні заяви. Позивач вважає такі дії щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, протиправними, тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 р. позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул.Довженка,45, ) від 23.08.2017 №М-114066/0-10050/6-17 у наданні ОСОБА_2 (АДРЕСА_1., інд.н.НОМЕР_1) дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га, для особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул.Довженка,45, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (АДРЕСА_1., інд.н.НОМЕР_1) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0 га, для особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою згідно заяви від 25.07.2017.

Відшкодувано ОСОБА_2 (АДРЕСА_1., інд.н.НОМЕР_1) сплачений судовий збір в сумі 673,60 грн. (шістсот сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул.Довженка,45, ).

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачу на її заяву було надано відповідь відповідно до вимог чинного законодавства. Зокрема, КМУ було прийнято Постанову від 07.06.2017 №413 "Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними". Даною Постановою визначено порядок передачі земельних ділянок у власність. Враховуючи те, що бажана позивачу земельна ділянка не увійшла до переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадян у третьому кварталі 2017 на території Житомирської області, їй було відмовлено у задоволенні заяви у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (Постанова КМУ №413). При цьому, Постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017р. №413 є обов'язковою для всіх землекористувачів земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з правом передачі у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області.

В подальшому, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області на адресу позивача надіслано лист від 23.08.2017 №М-11406/0-10050/6-17, у якому вказано, що відповідно до Постанови КМУ від 07.06.2017 №413 "Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні формувати перелік земельних ділянок та визначити площу, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області. Враховуючи те, що бажана позивачем земельна ділянка не увійшла до сформованим Держгеокадастром, переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадян у третьому кварталі 2017 на території Житомирської області, їй було відмовлено у задоволенні заяви у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. (а.с.18)

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою протиправними ОСОБА_5 звернулася до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустро ОСОБА_5 зазначена у листі від 23.08.2017 року є неправомірною, оскільки вказані у зазначеному листі підстави відмови не відноситься ні до однієї з підстав, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України. Крім того, Постанова Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 413 не регулює питання виділення землі, оскільки таке регулювання чітко передбачено Земельним кодексом України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до частин 1, 2, 3 статті 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

В силу положень ч. 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Як визначено приписами частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

В силу положень п. "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відтак, з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд першої інстанції вірно вказав, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач приймає одне з таких рішень: або надає дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою, або інформує про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з правом передачі у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області.

Встановлено, що до заяви було додано: довідку Відділу у Новоград-Волинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №31-6-0.19-1190/175-17 від 10.07.2017; довідку Відділу у Новоград-Волинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №31-6-0.19-1201/175-17 від 11.07.2017 "Про надання дозволу на складання документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність" : Викопіювання; Викопіювання з кадастрової картки (плану) №НВ-017 від 20.07.2017, яке видане державним кадастровим реєстратором Відділу у Новогорад-Волинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області; копія Витягу з ДРРПНМ про реєстрацію права власності; копію паспорта та ідентифікаційного коду.

Таким чином, суд вірно вказав, що позивачем до заяви поданий вичерпний перелік документів, встановлений Земельним кодексом України. При цьому, суд зазначає, що у своїй відмові відповідачем жодних зауважень щодо поданих позивачем документів не зазначено.

В той же час, з матеріалів справи слідує, що відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою мотивована тим, що бажана позивачем земельна ділянка не увійшла до сформованим Держгеокадастром, переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадян у третьому кварталі 2017 на території Житомирської області, тому їй було відмовлено у задоволенні заяви у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (Постанова КМУ №413).

Отже, відповідач вказує, що даною Постановою КМУ №413 передбачено порядок передачі земельних ділянок у власність, тому позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв'язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам Постанови КМУ №413.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Як визначено приписами частини 7 статті 118 Кодексу підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, суд вірно вказав, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу вказаних норм слідує, що відмова відповідача, викладена у листі від 23.08.2017 не належить ні однієї з підстав, передбачених частиною 7 статті 118 ЗК України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 413, на яку посилається відповідач, було затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, в якій передбачено, що Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні: формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області; щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок; надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції; враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян. Для реалізації Стратегії передбачено розроблення проектів нормативно-правових актів.

Разом з тим, будь-яких змін до порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України, у зв'язку із затвердженням вказаної Стратегії, не внесено. Цей нормативний акт не регулює питання виділення землі, оскільки таке регулювання чітко передбачено Земельним кодексом України.

Затверджена Постановою №413 "Стратегія удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" - це алгоритм дій уряду в майбутньому у цій сфері, а тому вона не містить правових норм для врегулювання цих відносин. Більш того, в ній прямо зазначено, що "для реалізації Стратегії необхідно розробити проекти нормативно-правових актів".

Крім того, відповідно до вимог Конституції України, Земельного кодексу України виключно до повноважень Верховної ради України віднесено регулювання земельних відносин шляхом прийняття законів.

Відтак, посилання відповідача на Постанову КМУ №413 як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є безпідставними.

Також, з наданого позивачем викопіювання вбачається конкретне місце розташування бажаної позивачем земельної ділянки, що відповідає вимогам частини 6 статті 118 ЗК України.

Більш, суд відмічає, що викопіювання було надано Відділом у Новоград-Волинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, тобто структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Отже, приєднані позивачем до заяви графічні матеріали, дають можливість ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, в тому числі визначити місце розташування земельної ділянки та встановити відповідність розташування об'єкта вимогам законів, з огляду на що законних підстав для відмови у наданні мені дозволу на розроблення проекту землеустрою у відповідача не було. Тому така відмова є протиправною.

Також, суд зазначає, що зміст статей 118, 122 Земельного кодексу України вказує про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Законні критерії визначення пріоритетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, - відсутні.

За таких обставин, зазначена у листі від 23.08.2017 року підстава відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не відноситься ні до однієї з підстав, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд вважає за можливе, для повного захисту порушених прав позивача визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23.08.2017 №М-114066/0-10050/6-17 у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га, для особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, з огляду на що позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Згідно статті 3 Конституції України, "людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави", а ст.8 Конституції України закріплено що "в Україні визнається і діє принцип верховенство права".

Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Застосовуючи механізм ефективного захисту права, порушеного суб'єктом владних повноважень, суд вважає що позовна вимога про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою підлягає задоволенню.

Таким чином суд вірно вказав, що покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Крім того, суд звертає увагу на те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Саме такою є правова позиція Верховного Суду України, яка викладена 7 червня 2016 року у справі №820/3507/15.

В силу вимог ч.1 ст.139 КАС України, судом першої інстанції правомірно здійснено розподіл судових витрат.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні. У доводах апеляційної скарги відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування рішення, а наведені доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "21" грудня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повне судове рішення складено "22" березня 2018 р.