Справа № 572/2640/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"20" березня 2018 р. м. Житомир Справа № 572/2640/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "21" листопада 2017 р. (судове рішення ухвалене суддею Ведяніною Т.О. в в м.Сарни), у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №5 батальйону УПП в м.Рівному ДПП капрал поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про адміністративне правопорушення , -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інспектора роти №5 батальйону УПП в м.Рівному ДПП капрала поліції ОСОБА_3, в якому просив скасувати постанову відповідача від 18.10.2017р. серії АР №677981 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 21.11.2017р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови інспектора роти №5 батальйону УПП в м.Рівне ДПП ОСОБА_3 від 18 жовтня 2017 року серії АР № 677981 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП відмовлено повністю, за безпідставністю заявлених вимог. Стягнуто з ОСОБА_2 640 грн. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що жодним доказом, які надані відповідачем та оцінювалися судом не підтверджується як факт розмов по телефону, так і факт користування мобільним телефоном в іншій спосіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що із постанови №677981 в справі про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2017 року, винесеної інспектором роти №5 батальйону УПП в місті Рівне ДПП ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2, встановлено, що останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_2, в порушення вимог п.2.9.д Правил дорожнього руху України, яким водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці, о 15 год. 06 хв. 18 жовтня 2017 року по вул.Белгородській м.Сарни Рівненської області керував транспортним засобом, під час руху користувався засобами зв'язку, тримаючи їх у руках : розмовляв по мобільному телефону.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п.п. д п. 2.9. розділу 2 ПДР водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

У відповідності до ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно зі ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На спростування доводів позивача та підтвердження того, що останній дійсно допустив порушення вимог пп. д п.2.9. розділу 2 Правил дорожнього руху відповідачем при розгляді справи долучено відеоматеріали з камер нагрудного реєстратора, на яких зафіксовано, що позивач під час керування транспортним засобом користувалась засобами зв'язку, а саме мобільним телефоном.

Відповідно до оглянутого судом долученого до справи відеозапису, колегія суддів вбачає, що позивач, заперечуючи по суті наявність у Інспектора доказів на підтвердження скоєння ним адміністративного правопорушення, чим уже допустив факт його вчинення, але на спростування його вчинення зазначив, що понесе необхідні матеріальні витрати на захисника та доведе в суді, що не скоював правопорушення і штрафу платити не буде.

При цьому, позивачем не зроблено посилань на обставини та не надано відповідних доказів на спростування факту наявності адміністративного правопорушення або обставин, що виключали би адміністративну відповідальність у межах розгляду даної справи. Судом таких обставин також не встановлено.

Частиною 2 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачений ст.279 КУпАП. Зокрема, посадова особа, що розглядає справу, серед іншого роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач скоїв згадане вище адміністративне правопорушення, а тому у інспектора поліції були наявні достатні підстави для зупинення транспортного засобу, на якому рухався позивач та притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 р.

Разом з цим, питання справляння судового збору, крім Закону України "Про судовий збір", регулюється іншим законодавством.

Зокрема, відповідно до ч.4 ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Згідно ст.ст.3 та 5 Закону України "Про судовий збір" особи, які оскаржують постанову у справі про адміністративне правопорушення, не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об'єктів, за подання яких судовий збір не справляється.

Проте, такий припис у ч. 4 ст. 288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями ст.5 Закону України "Про судовий збір", якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло осіб і коло вимог, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним.

Отже, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір на даний час не сплачується.

Така позиція, зокрема, підтримується практикою Вищого Адміністративного Суду України (справа 02 листопада 2016 року м. Київ К/800/15874/16 ), а саме, норми частини 4 статті 288 КУпАП є спеціальними нормами відносно норм Закону про судовий збір. Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір", який набрав чинності з 1 листопада 2011 року. Цим Законом особи, які оскаржують постанову у справі про адміністративне правопорушення, не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об'єктів, за подання яких судовий збір не справляється. Однак, Закон України "Про судовий збір" не містить застережень щодо того, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям цього Закону (пункт 1 частини третьої статті 10 Закону України "Про судовий збір"). Таким чином, відносини щодо звільнення від сплати судового збору врегульовуються не тільки статтею 5 Закону України "Про судовий збір", яка не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, а й іншими законами України. Так, частиною 4 статті 288 КУпАП, норми якої є спеціальними порівняно з нормами Закону України "Про судовий збір" встановлено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Отже, норми частини четвертої статті 288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону України "Про судовий збір".

У відповідності до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №306/17/16-а та від 31 січня 2017 року в справі №298/1232/15-а, який є обов'язковим у застосуванні згідно вимог ст. 244-2 КА України, розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень.

Розподіл судових витрат регулюється ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час прийняття рішення).

Відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України (в редакції чинній на час прийняття рішення), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Колегія суддів вважає, що розподілу підлягають документально підтверджені судові витрати. Вказана стаття не передбачає розподілу (стягнення) судових витрат, які не були здійснені, а також порядку стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача в дохід Державного бюджету якщо позивача звільнено від сплати судового збору.

Таким чином, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом про судовий збір.

Враховуючи вищевикладене постанова суду в частині стягнення з ОСОБА_2 640,00 грн. судового збору в дохід держави підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "21" листопада 2017 р. скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 640,00 грн. судового збору в дохід держави.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "20" березня 2018 р.