Справа № 805/807/18-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2018 р. Справа№805/807/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Алябєва І.Г., при секретарі судового засідання Козирєвій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Донецькій області про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

06 лютого 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Донецькій області (далі УПО Донецької області), у якому позивач просить:

- стягнути з УПО Донецької області на користь ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 20 775, 37 грн;

- стягнути з УПО Донецької області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку з 01 листопада 2017 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач перебував на службі в Національній поліції України на посаді старшого сержанта поліції. 31 жовтня 2017 року звільнений наказом Управління поліції охорони в Донецькій області від 26 жовтня 2017 року № 65 о/с на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складала 11 років та 2 місяці, і він мав право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні. Між тим таку допомогу йому виплачено не було.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 27 лютого 2018 року.

27 лютого 2018 року підготовче засідання відкладено на 19 березня 2018 року.

19 березня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 березня 2018 року.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, яке передбачене статтею 9 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», належить особі, яка при звільненні зі служби має право на призначення пенсії за цим Законом. При звільненні позивач не мав права на пенсію за цим Законом, і, відповідно, у нього не виникло права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні. Вважав вимоги позивача безпідставним та необґрунтованими. Просив в задоволенні позову відмовити.

До судового засідання сторони не зявилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

На підставі статей 205, 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про розгляд справи у відкритому судовому засіданні за відсутності представників сторін та без здійснення фіксування судового процесу.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебував на службі в Національній поліції України на посаді старшого сержанта поліції.

Наказом Управління поліції охорони в Донецькій області від 26 жовтня 2017 року № 65 о/с звільнений зі служби з 31 жовтня 2017 року на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає років 12 років 07 місяців 16 днів.

Одноразову грошову допомогу при звільненні йому виплачено не було.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Питання виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби врегульовано статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в залежності від підстав звільнення.

Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацом 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з абзацом 8 пункту 10 цієї Постанови строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Вказана постанова Кабінету Міністрів України визначає порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати, зокрема грошової допомоги особам, які мають на це право.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантами вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, пункту 23 розділу І якого визначено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Вказаний Порядок в частині виплати грошової допомоги при звільненні підлягає застосуванню щодо осіб, які мають право на отримання такої допомоги.

Частиною четвертою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального звязку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Частиною пятою статті 9 вказаного Закону передбачено, що поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Отже, право особи на виплату одноразової грошової допомоги на підставі частини другої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» залежить від наявності одночасно таких умов, як: вислуга 10 років і більше, набуття особою права на пенсію за цим Законом.

Види пенсійного забезпечення за цим Законом визначені статтею 1 вказаного Закону, відповідно до якої особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Умови призначення пенсій за вислугу років встановлені статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка однією з умов визначає наявність у особи відповідної вислуги років на військовій службі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема:

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у звязку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей»;

г) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» -«д» статті 1-2 цього Закону, які займали посади льотного складу та плаваючого складу підводних човнів Збройних Сил не менше 20 років, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Позивач на день звільнення зі служби за власним бажанням мав вислугу 12 років 07 місяців та 16 днів, яка не була достатньою для набуття ним права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, оскільки позивач на день звільнення зі служби за власним бажанням не набув права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому він не мав права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі частини другої статті 9 вказаного Закону.

Відповідачем така допомога йому правомірно не виплачена.

Субєкт владних повноважень діяв відповідно до вимог законодавства і не порушив права та законні інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Посилання позивача те, що грошова допомога при звільненні йому має бути виплачена на підставі абзацу 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 та пункту 23 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантами вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, є неприйнятними, оскільки вказані нормативно-правові акти підлягають застосуванню щодо осіб, які мають право на отримання грошової допомоги при звільненні, до яких позивач не належить.

Враховуючи наведене, правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги при звільненні - відсутні.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільнені - є похідними позовними вимогами, задоволення яких залежить від задоволення основних позовних вимог (пункт 23 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні основних позовних вимог, тому правові підстави для задоволення похідних позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (84300, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Шкадінова, 96-31, код ІПН НОМЕР_1) до Управління поліції охорони в Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 84, ) про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22 березня 2018 року.

Суддя Аляб'єв І.Г.