Справа № 826/13908/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року № 826/13908/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А. при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю.

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Чичкань С.Д., Аксютенка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Фізичною особою-підприємця ОСОБА_4
до Головного управління Держпраці у Київській області
про визнання протиправною та скасування постанови №469 від 12.09.2017 року

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 469 від 12.09.2017 винесену Головним управлінням Держпраці у Київській області.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, Кодекс законів про працю України, Кодекс України про адміністративні правопорушення та зазначає про протиправність постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 469 від 12.09.2017, оскільки ОСОБА_5 не працював в магазині позивача. Також позивач вказує, що відповідач намагається двічі притягнути фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 до відповідальності за один й той самий факт порушення - допуск до роботи без укладення трудового договору ОСОБА_5

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Кодексу законів про працю України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Порядку проведення перевірок посадовими особами державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики від 02.07.2012 № 390, Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, Порядку накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, та зазначив про правомірність накладення на позивача штрафу, оскільки під час перевірки встановлено допущення ОСОБА_5 до роботи без оформлення трудового договору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Постановою Головного управління Держпраці у Київській області № 469 від 12.09.2017 накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 штраф у розмірі 96 000 грн. за порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.

Вказана постанова прийнята за результатами розгляду акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 04.09.2017 № 26-63/802.

Відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 265 Кодексу законів про працю України ).

Як вбачається з матеріалів справи, 23 серпня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до начальника Головного управління Держпраці у Київській області із скаргою про порушення трудових прав, в якій повідомив, що він працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на посаді продавця-консультанта з 29.12.2016 по 03.08.2017 без укладання трудового договору.

На підтвердження зазначених у скарзі обставин ОСОБА_5 надав роздруківку текстових повідомлень із додатку «Viber» та зазначив, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 можуть підтвердити той факт, що він працював в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1».

З метою перевірки додержання суб'єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування Головним управлінням Держпраці у Київській області в період з 01.09.2017 по 04.09.2017 проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

За результатами перевірки складено акт від 04.09.2017 № 26-63/802, яким встановлено порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме: гр. ОСОБА_5 був допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В акті зазначено, що при проведенні інспекційного відвідування 01.09.2017 встановлено, що гр. ОСОБА_5 працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на посаді продавця консультанта в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1».

На підставі складеного акту перевірки Головним управлінням Держпраці у Київській області складено протокол про адміністративне правопорушення від 04.09.2017 № 26-63/523 та оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 469 від 12.09.2017.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивача на подвійне притягнення позивача до відповідальності, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 04.09.2017 № 26-63/523 та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 469 від 12.09.2017 з тих підстав, що протоколом про адміністративне правопорушення встановлено порушення вимог частини третьої статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно якої застосовуються штрафні санкції до фізичної особи-підприємця, як посадової особи. При цьому, постановою про накладення штрафу застосовані штрафні санкції за порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, згідно якої штраф накладається на фізичну особу-підприємця на підставі частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, як суб'єкта господарювання.

Щодо виявлених порушень під час проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи представник позивача зазначив, що громадянин ОСОБА_5 ніколи не працював у позивача, до роботи не допускався, заробітної плати не отримував, при проведенні інспекційного відвідування та складанні акту перевірки ОСОБА_5 інспектором Аксютенком А.О. на робочому місці не був виявлений. Також представник позивача зазначив, що позивачем при проведенні перевірки надані письмові пояснення про те, що ОСОБА_5 ніколи в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» не працював, приходив до нього приблизно в липні 2017 року на співбесіду, свідки при проведенні перевірки та складанні акту інспектором не запрошувалися та не опитувались.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем належних доказів використання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 праці ОСОБА_5 не надано. Документи, які б спростовували твердження позивача в матеріалах справи відсутні.

При цьому, з роздруківки текстових повідомлень із додатку «Viber» не вбачається, що ОСОБА_5 працював в магазині позивача на посаді продавця-консультанта з 29.12.2016 по 03.08.2017 та отримував заробітну плату.

Разом з тим, як встановлено під час розгляду справи, позивачем оскаржено до суду протокол про адміністративне правопорушення від 04.09.2017 № 26-63/523.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 23.10.2017 у справі № 760/17804/17, яка набрала законної сили, провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв'язку із відсутністю складу правопорушення.

У вказаній постанові зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження перебування ОСОБА_5 в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» як працівника вказаного магазину.

Свідок ОСОБА_9, який являється продавцем в магазині фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, в судовому засіданні підтвердив слова ОСОБА_4, зазначивши, що бачив ОСОБА_5 при проходженні співбесіди. Проте, останній не працював там жодного дня і коли була перевірка ОСОБА_5 в магазині не було.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного, суд приймає до уваги позицію викладену в постанові Солом'янського районного суду міста Києва від 23.10.2017.

Враховуючи наведене та з огляду на відсутність доказів допущення ОСОБА_5 до роботи без укладення трудового договору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 469 від 12.09.2017.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1 440 (одна тисяча чотириста сорок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А.Бояринцева

Повний текст рішення складений 20 березня 2018 року.