Справа № 823/626/18
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року справа № 823/626/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянського об?єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання призначити та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% суддівської винагороди, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Смілянського об?єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, в якій просить визнати протиправною відмову в реалізації на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді та зобов'язати призначити та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з 11.10.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 05.02.1993 був обраний народним суддею Смілянського міського суду Черкаської області, 22.09.2016 постановою Верховної Ради України №1600-VІІІ був звільнений з посади судді Смілянського міськрайонного суду у відставку та 08.10.2016 відрахований із штату Смілянського міськрайонного суду у зв'язку з виходом у відставку з посади судді. З 11.10.2016 перебуває на обліку у відповідача та отримує грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди. При призначенні довічного грошового утримання судді відповідач не врахував до стажу, який надає судді право на відставку, період строкової служби в Радянській Армії з 22.05.1971 по 17.05.1974 та період роботи на посаді слідчого МВС з 28.04.1982 по 04.02.1993. У разі зарахування вказаних періодів до стажу, який надає судді право на відставку, розмір його грошового утримання мав скласти 90 відсотків від суддівської винагороди.

17.01.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, якою просив врахувати вказані періоди та перерахувати розмір довічного грошового утримання в розмірі 90% від суддівської винагороди. Листом №6/Г-10 від 29.01.2018 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку з тієї підстави, що станом на день винесення Верховною Радою України постанови про звільнення позивача у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 в редакції Закону України №192 від 12.02.2015, який не передбачав зарахування до стажу, який надає судді право на відставку, періоду служби в Радянській Армії та роботи на посаді слідчого МВС.

Вважав вказану відмову протиправною, оскільки законодавством, діючим на момент його призначення на посаду судді, а також Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-Х11, ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-Х11 було передбачено зарахування періоду служби в Радянській Армії та роботи на посаді слідчого МВС до стажу, який надає судді право на відставку, а з 05.01.2017 відповідно до пункту 34 розділу Х11 Закону України №1402-111 зі змінами, внесеними пунктом 33 розділу 111 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1798-V111 від 21.12.2016, для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на момент їх призначення (обрання). Позов просив задовольнити.

Відповідач 28.02.2018, у межах строку, визначеною ухвалою суду, надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю нормами законодавства.

У відзиві вказав, що позивач з 11.10.2016 перебуває на обліку та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016, у розмірі 86%.

В обґрунтування вказав, що відповідно до Прикінцевих положень Закону України №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання складає 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Стосовно зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, календарного періоду проходження строкової військової служби, яке було передбачене постановою Кабінету Міністрів України №545 від 11.06.2008, то остання втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 №1097.

Станом на день винесення постанови Верховної Ради України про звільнення позивача був чинним Закон України №2453-Vі від 07.07.2010 «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України №192 від 12.02.2015, яка не містить застереження щодо збереження за суддями, призначеними чи обраними на посаду судді до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

При розгляді справи відповідач просив врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі акти можуть змінюватись, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними; механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Також зазначив, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. На підтвердження вказаної обставини вказав, що 05.12.2016 позивачу було направлено повідомлення №11516/02 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням його розміру, а позовна заява подана 06.02.2018.

Позивач у відповіді на відзив, поданій до суду 05.03.2018, наполягав, що відповідач не направляв йому повідомлення про призначення довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням його розміру, тому вважає, що строк звернення до суду ним не пропущено.

Розглянувши наявні у суду матеріали, суд встановив наступне.

Згідно військового квитка НОМЕР_1 від 22.05.1971 ОСОБА_1 (позивач) проходив службу в Радянській Армії з 22.05.1971 по 17.05.1974.

Згідно записів у трудовій книжці та листа управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 08.07.2003 №14П-1584 позивач з 01.10.1974 по 04.02.1993 проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі з 29.04.1982 по 04.02.1993 на посадах слідчого, старшого слідчого, заступника начальника слідчого відділення, заступника начальника відділу-начальника слідчого відділення Смілянського МР ВВС Черкаської області.

Згідно записів у трудовій книжці позивач та наказу №18-Л по управлінню юстиції Черкаської обласної державної адміністрації з 05.02.1993 по 19.06.2003 перебував на посаді народного судді Смілянського міського народного суду Черкаської області.

Згідно записів у трудовій книжці позивач з 23.03.2004 по 08.10.2016 перебував на посаді судді Смілянського міського районного суду Черкаської області і наказом від 06.10.2016 №69-ОС відрахований з 08.10.2016 зі штату суду у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до постанови Верховної Ради України №1600-V111 від 22.09.2016.

Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 11.10.2016 №1.46/416/2016, підписаним в.о. голови суду Калашником В.П. та заступником керівника апарату Яценком О.Й., передбачено, що до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховані періоди роботи:

- на посаді народного судді Смілянського міського народного суду з 05.02.1993 по 23.03.2004, всього 11 років 01 місяць 19 днів;

- на посаді судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з 23.03.2004 по 08.10.2016, всього 12 06 місяців, 15 днів.

Усього стаж роботи за станом 08.10.2016 становить 23 роки 08 місяців 04 дні.

Згідно вказаного розрахунку позивачу з 11.10.2016 було призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди.

17.01.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, якою просив повідомити, чи було враховано при призначенні йому довічного грошового утримання періоду строкової служби в Радянській армії з 22.05.1971 по 17.05.1974 та період роботи на посаді слідчого МВС з 28.04.1982 по 04.02.1993 на підставі розрахунку стажу судді, що підтверджує відповідні періоди, наданого в УПФУ як додаток до подання в.о. голови Смілянського міськрайсуду про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 11.10.2016. Просив, у разі неврахування вказаних періодів, врахувати їх та перерахувати розмір довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди.

Листом від 29.01.2018 №6/Г-10 відповідач повідомив позивача про те, що Закон України від 15.12.1992 №2862-Х11 «Про статус суддів» та постанова Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, які передбачали зарахування до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строкової служби в Радянській Армії та роботу на посаді слідчого МВС, втратили чинність з 01.01.2012. Також станом на день винесення постанови Верховної Ради України про звільнення позивача був чинний Закон України від 07.07.2010 №2453-V1 «Про судоустрій і статус суддів», проте, редакція Закону від 12.02.2015 №192 не передбачає норм щодо збереження за суддями, які призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Не погодившись з відмовою у перерахунку, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 2 частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-Х11 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах, зокрема, прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Вказана норма втратила чинність відповідно до Указу Президента України «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України» від 20.03.2008 №248/2008, який набрав чинності з 01.03.2008.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. N 865», що набрала чинності з 01.03.2008, було доповнено пункт 31 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. N 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби."

З 30.07.2010 набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-V1, пунктом 1 частини 2 Прикінцевих положень якого було передбачено, що стаття 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-Х11 втрачає чинність з 01.01.2011.

Згідно з пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про статус суддів» від 07.07.2010 №2453-V1 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 року №1097 постанова Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545 втратила чинність.

Таким чином, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про статус суддів» від 07.07.2010 №2453-V1 до стажу роботи суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності вказаним Законом, тобто до 30.07.2010, підлягали зарахуванню час роботи на посадах прокурорів і слідчих, передбачений абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-Х11, та календарний період проходження строкової військової служби, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-V111 (частина 9), який набрав чинності з 29.03.2015, Закон України «Про статус суддів» від 07.07.2010 №2453-V1 був викладений у новій редакції.

Згідно статті 135 Закону України «Про статус суддів» від 07.07.2010 №2453-V1 в редакції з 29.03.2015 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. При цьому умови зарахування до стажу роботи судді інших періодів роботи чи служби не були передбачені.

У подальшому був прийнятий Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-V111, який набрав законної сили 30.09.2016. Вказаним Законом Закон України «Про статус суддів» від 07.07.2010 №2453-V1 був скасований.

Згідно статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-V111 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Умови зарахування до стажу роботи судді інших періодів роботи чи служби Законом №1402-V111 також не були передбачені.

Пунктом 33 Закону України «Про Вищу Раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-V111 був доповнений абзацом четвертим, згідно з яким судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Вказані положення діють з 05.01.2017.

Суд зазначає, що згідно з правовими позиціями, викладеними в Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки позивач звільнений з посади судді у відставку постановою Верховної Ради України №1600-V111 від 22.09.2016, розрахунок його стажу роботи для визначення права на отримання щомісячного довічного грошового утримання мав здійснюватись відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-V1 в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-V111, згідно з яким проходження строкової військової служби та робота на посаді слідчого МВС до стажу роботи судді зарахуванню не підлягала.

Суд також зазначає, що період строкової служби та робота на посаді слідчого МВС не вказані у розрахунку стажу судді від 11.10.2016, на підставі якого позивачу було призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Суд вважає необгрунтованими доводи позивача з таких підстав.

Так, позивач посилається на ті обставини, що діючим на момент його призначення на посаду судді законодавством а також Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-Х11, ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-Х11 було передбачено зарахування періоду служби в Радянській Армії та роботи на посаді слідчого МВС до стажу, який надає судді право на відставку, а з 05.01.2017 відповідно до пункту 34 розділу Х11 Закону України №1402-111 зі змінами, внесеними пунктом 33 розділу 111 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1798-V111 від 21.12.2016, для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на момент їх призначення (обрання).

Суд зазначає, що визначення стажу, який зараховується до стажу, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання здійснюється відповідно до норм, які діють на дату прийняття рішення Верховною Радою України про відставку позивача, а не відповідно до норм, які діяли на час його призначення на посаду судді.

Також при цьому застосуванню підлягає Закон України «Про судоустрій і статус суддів», який є спеціальним по відношенню до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-Х11 та ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-Х11.

Зміни до пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-V111 внесені пунктом 33 Закону України «Про Вищу Раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII і діють з 05.01.2017, тобто після відставки позивача, відтак, застосуванню не підлягають.

Пунктом 25 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Оскільки згідно розрахунку стажу судді від 11.10.2016 загальний стаж роботи позивача складає 23 роки 08 місяців 04 дні, відповідач правомірно визначив його грошове утримання у розмірі 86% від суддівської винагороди, відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-V1.

За вказаних обставин суд прийшов до висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у включенні до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду строкової служби в Радянській Армії та періоду роботи на посаді слідчого МВС, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправною відмови в реалізації права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди та зобов'язання призначити і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з 11 жовтня 2016 року відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Руденко