Справа № 805/279/18-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2018-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2018 р. Справа№805/279/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області, третя особа Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області, в якому просила суд:

- поновити строк звернення до суду щодо захисту порушеного права на отримання пенсійних виплат;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області щодо припинення виплати пенсії з 01.02.2015 року;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області нарахувати та виплатити позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 призначену йому пенсію з 01.02.2015 року.

- у відповідності до ч.1 ст.88 КАС України, а також ст.8 Закону України «Про судовий збір» звільнити чи відстрочити сплату судового збору при ухваленні судового рішення по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла до управління з управління Пенсійного фонду України в м.Добропілля Донецької області та подальшої її виплати за місцем фактичного проживання згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.09.2016 року № НОМЕР_1. В звязку з невиплатою коштів, позивач звернулась із запитом до відповідача, із відповіді якого їй стало відомо, що з 01.02.2015 року їй призупинена виплата пенсії. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її конституційні права на соціальний захист.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року відкрито провадження у справі № 805/279/18-а, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

У строк, встановлений судом, від відповідача засобами поштового звязку до суду надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1, в якому відповідач заперечував проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що чинними нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України врегульовано порядок виплати пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованих територій. Позивач 12.09.2016 року звернулась з заявою про запит пенсійної справи з УПФУ м.Добропілля Донецької області, по надходженні пенсійної справи позивач була взята на облік без пенсійних виплат, оскільки Рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам до управління не надходило. Крім того, відповідач зазначив, що позивач у визначеному законодавством порядку не вживав заходів, спрямованих на отримання належної йому суми пенсійних виплат та у звязку з цим не зміг отримати вказані виплати, тобто реалізувати гарантоване Конституцією право, тобто не встановлено порушення його прав. На підставі зазначеного, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

12.02.2018 року через відділ документообігу та архівної роботи суду надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копії списку на отримання інформації для призначення (відновлення) виплат пенсії від 13.09.2016 року № 53 та заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року клопотання відповідача задоволено, призначено розгляд справи до розгляду по суті у судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду на 15 березня 2018 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради. Встановлено третій особі п'ятиденний строк з дня отримання позову для надання пояснень до позову разом із відповідними доказами.

У встановлений судом строк Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради надані до суду письмові пояснення. В обґрунтування яких останній зазначив, що державним соціальним інспектором було проведено перевірку місця фактичного проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи відповідно до запиту УПФУ в м.Красний Лиман Донецької області від 13.09.2016 року № 53, але останньої не було вдома. 21.02.2018 року державним соціальним інспектором була здійснена перевірка фактичного місця проживання позивача та складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сімї, за результатом якого позивачу ОСОБА_2 Комісії було відмовлено в призначенні пенсії та дію довідки ОСОБА_1 припинено причиною: «не підтверджено фактичне місце проживання».

У судовому засіданні, призначеному на 15 березня 2018 року розгляд справи відкладено на 23 березня 2018 року.

Разом з цим, через відділ документообігу та архівної роботи суду 12 березня 2018 року позивачем надано клопотання про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяву про розгляд справи за участю їх представників не надали.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_2, видане 22.08.2007 року, серія ААА № 762511.

Судом встановлено, що з 12 вересня 2016 року позивач зареєстрована за адресою: 84431, Донецька область, Краснолиманський район, с.Новоселівка, вул. Вишнева, буд.8, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради від 12 вересня 2016 року.

Отже, позивач з 12.06.2016 року набула статусу внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою № НОМЕР_1.

Як зазначає відповідач та не заперечується сторонами по справі, позивач перебуває на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Лиман Донецької області як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України по матеріалам електронної пенсійної справи, яка надійшла з управління Пенсійного фонду України в м.Добропілля Донецької області. Пенсія виплачена до 01.02.2015 року, що підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, наданої відповідачем по справі.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів від 08.06.2016 року № 352 та № 356 Управлінням Пенсійного фонду України в м.Лиман Донецької області було направлено до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради список на отримання інформації для призначення (відновлення) виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам від 13.09.2016 року № 53.

Згідно листа Управлінням Пенсійного фонду України в м.Лиман Донецької області від 12.12.2017 року № 12842/03 для подальшого поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно звернутися до Управління Пенсійного фонду України в м.Лиман Донецької області особисто.

На виконання ухвали суду від 16 лютого 2018 року, Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради складено Акт обстеження матеріально- побутових умов сімї від 21.02.2018 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 за зазначеною адресою не проживає зі слів господаря. Також, у своїх письмових поясненнях, управління зазначило, що в звязку з вищевикладеним Комісією з питань призначення (поновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийнято рішення від 01.03.2018 року № 74 про відмову в призначенні соціальних виплат ОСОБА_1 Дія довідки в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб припинена причиною: «не підтверджено фактичне місце проживання».

Згідно ч. 1 ст. 78 КАСУ обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є конституційним правом позивача.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон України № 1058-IV) цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону України № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону України № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, за приписами частини першої якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України № 1058-IV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України № 1058-IV.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII, відповідно до статті 7 якого для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Судом встановлено, що довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу, є дійсною. Належних та допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ про її скасування до суду відповідачем не надано.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.71 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці. Інформація про надсилання рішення про скасування довідки від 12.06.2016 року № НОМЕР_1 позивачу на адресу місця проживання в матеріалах справи відсутня.

В матеріалах справи відсутні докази про прийняття рішення про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 12.06.2016 року № НОМЕР_1 органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення.

Також суд зазначає, що третьою особою не надано суду доказів надсилання рішення про скасування довідки від 12.06.2016 року № НОМЕР_1 позивачу на адресу місця проживання.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

У постанові Верховного суду від 30.01.2018 року по справі № 234/9660/17 зазначено, про відсутність таких підстав для скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, а саме: зміна місця проживання; перевірка бази отримувачів пенсій внутрішньо переміщених осіб на їх відповідність вимогам діючого законодавства, тощо.

Представником відповідача до відзиву не надано суду доказів, щодо прийняття відповідного рішення органом Пенсійного фонду про припинення виплати пенсії позивачу.

Відповідно ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пічкур проти України» зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

Верховний суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року у справі №608/1189/14-а прийшов до аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Також суд зазначає, що відповідно до постанови Верховного суду від 30.01.2018 року по справі №428/6579/17 судом зазначено про пріоритетність застосування вимоги ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів є безпідставними.

На підставі вищевикладеного, за відсутності факту прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу пенсії.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень, крім того, що має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані "прямі повноваження", так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) так звані "похідні повноваження".

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи бездіяльність відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, суд прийшов до висновку щодо протиправності бездіяльності відповідача з приводу припинення виплати позивачу пенсії.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст.); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 90); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90).

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваних дій.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду щодо зобовязання відповідача здійснити виплату належної пенсії ОСОБА_1 з лютого 2015 року підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору у розмірі 704,80 грн. (за ставками для сплати судового збору, чинними на час подання позову) до ухвалення судового рішення .

Нормами частини другої статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263,293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області, третя особа Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області (юридична адреса: 84406, Донецька область, м. Лиман, вул. Незалежності, 15) щодо припинення виплати пенсії з 01.02.2015 року ОСОБА_1 (ІПН-).

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області (юридична адреса: 84406, Донецька область, м. Лиман, вул. Незалежності, 15) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН-) призначену їй пенсію з 01.02.2015 року.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області (юридична адреса: 84406, Донецька область, м. Лиман, вул. Незалежності, 15) здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 (ІПН-) з 01.02.2015 року у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області (юридична адреса: 84406, Донецька область, м. Лиман, вул. Незалежності, 15) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок на користь Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів: УК/м. Слов`янськ/22030101, , ГУДКСУ у Донецькій області, код банку отримувача: 834016, р/о 4075 Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 23 березня 2018 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кочанова П.В.