Справа № 303/317/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1426/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянина Афганістану ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Куцкір Ю.Ю. в м. Мукачево, у справі за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовною заявою до громадянина Афганістану ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 січня 2018 року відповідач незаконно, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, на літаку, перетнув державний кордон з України в Угорщину на ділянці відповідальності Мукачівського прикордонного загону. Однак, після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Угорщини та 19.01.2018 в пункті пропуску «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону, на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. В подальшому, відповідно до ст.263 КУпАП, його було затримано на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення. Відповідач підстав для законного перебування на території України, передбачених ст.4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має, документи, що посвідчують особу та дають право виїхати з України відсутні, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, коштів на повернення, внесення застави не має, проте має намір потрапити до країн Західної Європи нелегальним шляхом.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2018 адміністративний позов задоволено, затримано громадянина Афганістану ОСОБА_2 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив представник відповідача, подавши апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване рішення прийнятим з порушенням норм матеріального права, а також не встановлення обставин, які мають значення для справи, тому просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у судовому засіданні відповідач заперечував проти позову і заявив про загрозу для життя у випадку повернення в Афганістан, оскільки працював на американську компанію MSI, був переслідуваний терористичним радикально-релігійним угрупуванням Талібан як приспішник ворогів, а тому втік, оскільки його життя було у небезпеці і держава не в змозі його захистити. Зазначає, що Афганістан є також небезпечною країною через постійні військові дії уряду і різних радикальних терористичних угрупувань. Інформацію про можливість отримати захист в Україні відповідач отримав, будучи затриманим у пункту тимчасового тримання. Від юриста отримав допомогу в написанні заяви про звернення за захистом в Україні і така була передана посадовій особі Мукачівського прикордонного загону. Стверджує, що заява зареєстрована та знаходиться у позивача. Однак, суд першої інстанції не перевірив даного факту. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, що позивачем подано позов про примусове видворення відповідача за межі території України.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19 січня 2018 року о 14 год. 00 хв. в пункті пропуску «Лужанка» громадянин Афганістану ОСОБА_2 був переданий на територію України представниками прикордонної поліції Угорщини в порядку реадмісії, після чого затриманий за незаконне перетинання державного кордону з України в Угорщину на літаку типу АН-2 з українським бортовим номером поза пунктами пропуску, без документів, що посвідчують особу, у складі групи осіб, яке відбулося 15.01.2018 на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Лужанка», територія Астейської сільської ради Берегівського району. Своїми діями порушив ст.9 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчинив передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП правопорушення.

Також встановлено, що у відповідача відсутні документів, що посвідчують його особу та підтверджують законність перебування на території України, а також відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

Судом також встановлено, що інформація з країни громадянської належності іноземця та документи, необхідні для ідентифікації особи, відсутні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції враховував встановлені обставини про те, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України, а також за відсутності у відповідача документів, що дають право на перетин державного кордону України.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені положенням статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Примусове видворення іноземця та особи без громадянств здійснюється лише на підставі рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України. Правила реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. а) ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, ратифікованої Законом України N 116-VI (116-17) від 15.01.2008, запитувана держава на запит запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в'їзду на територію Запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи, незаконно в'їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів.

Згідно вимог п.3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Судом встановлено, що відповідач до України потрапив незаконно, поза пунктами пропуску через державний кордон, державу Україну використовував виключно як країну транзиту, наміру залишатися в Україні для подальшого життя не мав, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, не звертався, а 15 січня 2018 року з метою потрапити до країн Європейського Союзу, незаконно перетнув державний кордон України в Угорщину.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач мав можливість, перебуваючи на території України до 15.01.2018, встановленим порядком, передбаченим законодавством України, звернутись в компетентні органи для отримання додаткового захисту чи визнання біженцем. Натомість відповідач, переслідуючи мету незаконного перетину державного кордону України в напрямку Західної Європи, без документів та коштів, обрав незаконний спосіб.

Такі дії відповідача можуть загрожувати національним інтересам безпеки України, охорони громадського порядку та правам і законним інтересам громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що відповідач не звертався до територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відтак останній не відноситься до осіб, яким надано статут біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», однак відповідачем на розгляд суду не надано належних та допустимих доказів їх існування.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо відсутності даних про подання позивачем позову про примусове видворення відповідача за межі території України, оскільки такі спростовуються постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, якою розглянуто апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України, яким адміністративний позов у справі №303/316/18 задоволено. За наслідками апеляційного перегляду рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2018 залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Афганістану ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року у справі № 303/317/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 19.03.2018.