Справа № 333/6550/17
Суддя: Кулик В. Б.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/6550/17
Провадження № 2-а/333/15/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

при секретарі судового засідання Носаченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України про зобовязання здійснити донарахування щорічної разової грошової допомоги до 5-ого травня, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд: зобовязати Міністерство соціальної політики України нарахувати їй щорічну разову грошову допомогу до 5-ого травня в розмірі 5960 грн. 00 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона має пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, користується пільгами відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту». Разом з тим, їй в 2017 році було виплачено таку допомогу в розмірі 600 грн., згідно з розмірами зазначеної допомоги, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05 квітня 2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Таку виплату вона вважає незаконною, тому і звернулася з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти адвокату ОСОБА_2, який у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, з підстав зазначених у ньому.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав відзив на позов, у якому проти вимог, викладених в адміністративному позові, заперечив у повному обсязі, зазначивши, що відповідач здійснив виплату позивачу щорічної допомоги в розмірі з дотриманням норм Бюджетного кодексу України та в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223. Просив суд розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи Міністерства фінансів України у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. На адресу суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник третьої особи просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі за їх безпідставністю, розглянути справу без його участі.

Представники третьої особи Державної казначейської служби України у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.01.1987 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії ІІ-ЖС № 383936, що додане до матеріалів справи.

20.05.2013 року ОСОБА_3 отримав статус ветерана війни інваліда війни, що підтверджується посвідченням серії Є № 028098, виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради Комунарського району 20.05.2013 року, що міститься в матеріалах справи.

23.05.2013 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 2889, що додане до матеріалів справи.

29.05.2013 року ОСОБА_1 отримала посвідчення серії С № 196886, видане Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради Комунарського району, що підтверджує її право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, а отже та користується пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Дане посвідчення міститься в матеріалах справи.

Так, позивач має право на отримання щорічної разової грошової допомоги відповідно до положень вказаного закону. Спору про право на отримання щорічної разової грошової допомоги між сторонами не має, спір про розмір вказаних виплат виник у 2017 році.

В 2017 році до 5 травня позивачу була здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги в розмірі 600 грн., згідно з постановою Кабінету Міністрів України 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Дана обставина визнається сторонами та підтверджується листом № 3978-01 від 24.11.2017 року, виданим начальником управління праці та соціального захисту населення по Комунарському району Запорізької міської ради, що міститься в матеріалах справи.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХП), постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова № 141), Бюджетним кодексом України від 08.07.2010 року № 2456-VI (далі - БК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 12 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону України від 28.12.2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зазначену редакцію ст. 12 Закону № 3551-ХІІ було визнано такою, що не відповідає Конституції України, і вона втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення.

В подальшому, згідно з п. 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» БК України у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 79- VIII встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

На реалізацію наведеного положення Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», згідно з пп. 2 п. 1 якої у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання).

Вищезазначеною постановою визначено розмір грошової допомоги, який для членів сімей загиблих і дружин (чоловікам) померлих інвалідів війни становить 600 грн.

При цьому, Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР).

У рішенні від 02.03.1999 року № 2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Таким чином, нормами законодавства, а саме п. 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» БК України у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 79-VIII, які прийняті пізніше та, відповідно, мають пріоритетне значення при застосуванні, КМУ делеговано повноваження визначати розмір щорічної одноразової допомоги до 5 травня, яке й було ним реалізовано шляхом прийняття Постанови № 223.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин судом враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, здійснюючи нарахування і виплату позивачу щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2017 рік у розмірі 600 грн., діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, тобто правомірно, а отже в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Розмір разової щорічної допомоги у 2017 році для членів сімей загиблих і дружин (чоловікам) померлих інвалідів визначено постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Вказана постанова є чинна, прийнята відповідно до норм Бюджетного кодексу України, не визнана неконституційною чи протиправною, не скасована у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідачем правомірно виплачена позивачу щорічна разова допомога в розмірі 600 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, тому підстав для задоволення позову не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 95 Конституції України, Бюджетним Кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року у справі № 3- рп/2012, ст. ст. 2, 5-11, 69-72, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, треті особи без самостійних вимог: Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України про зобовязання здійснити донарахування щорічної разової грошової допомоги до 5-ого травня відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик