Справа № 554/13276/15-а
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 554/13276/15-а
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Макаренко Я.М. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 27.12.2017 р. по справі № 554/13276/15-а, суддя Микитенко В.М., м. Полтава, повний текст складено 28.12.2017 р.

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради

про встановлення вини, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, визнання дітей членами сім'ї, стягнення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- встановити вину відповідача в тривалому обмеженні прав членів його сім'ї щодо невизнання їх такими та права на пільги, а також визнати дії відповідача протиправними в обмеженні права на пільги;

- визнати його дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 членами його сім'ї та визнати неправомірними дії відповідача щодо невизнання вказаних осіб членами його сім'ї та неправомірною відмову у видачі довідки на пільги по квартплаті та житлово-комунальних послуг в розмірі 100% знижки для його синів, як це передбачено Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»;

- зобов'язати відповідача видати довідку про склад сім'ї, включивши як членів його сім'ї - синів: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на право на пільги відповідно до статусу і ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» в розмірі 100% знижки з оплати за квартиру та комунальні послуги з 21.04.2015 року, включаючи 6 місяців до дня подачі позову;

- стягнути з відповідача переплачені ним кошти за квартплату та комунальні послуги;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 30000 грн.;

- зобов'язати відповідача надати суду звіт про виконання рішення суду та встановити судовий контролю;

- окремою ухвалою направити до правоохоронних органів матеріали для розслідування фактів неправомірних дій відповідача та притягнення його до відповідальності.

Вимоги щодо стягнення переплачених коштів за комунальні послуги та моральної шкоди позивач у заяві від 27.12.2017 року відкликав.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2017р. в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що має статус інваліда війни 2 групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, перебуває на відповідному обліку, як особа, яка користується пільгами відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», внесений до Єдиного державного реєстру пільговиків. 14.04.2015 року він звернувся до відповідача із заявою про надання відповідної довідки, вважаючи, що його повнолітні сини, які проживають із ним, також мають право на 100% знижку з оплати за квартиру та комунальні послуги. Однак йому було відмовлено, тому такі дії він вважає протиправними. В обґрунтування протиправності дій відповідача позивач посилається на норми Конституції України, рішення Конституційного Суду України №5-рп/99 від 03.06.1999 р., від 06.07.1999 р. № 9рп/99, від 14.12.2000 р. № 15рп/2000, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», ст.3 Сімейного кодексу України, ст. 64 Житлового кодексу України, ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України, ст.1 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідачем подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідно до п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010р. №2456-VI право на отримання 100% пільг по оплаті комунальних послуг, як членів сім'ї інваліда війни не може поширюватися на повнолітніх синів позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи, інвалід 2 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1 категорія), дитина війни, ветеран військової служби та пенсіонер за віком за адресою: АДРЕСА_1.

За вищевказаною адресою зареєстровані та проживають, крім позивача ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; повнолітні сини позивача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 ( т. 1, а.с.242).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.12.1999 року сумісними співвласниками квартири АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (т. 1, а.с.239).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що діти позивача ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6 р.н.) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_7 р.н.) є повнолітніми, і відповідно вони не належать до кола осіб, що мають право на пільги в розумінні ч.5 ст.51 Бюджетного Кодексу України від 08.07.2010 р. № 2456-VI, а тому дії відповідача щодо відмови у видачі довідки на пільги по квартплаті та житлово-комунальних послугам в розмірі 100% знижки для його повнолітніх синів є правомірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю); 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього (ч.2 ст.13 Закону).

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 14.04.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про зниження плати за житло та комунальні послуги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на нього та членів сім'ї.

Відповідно до листа від 15.04.2015 року № П-01-04/67-01-06/2 позивачу було відмовлено у застосуванні пільги в розмірі 100% знижки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на повнолітніх синів позивача на підставі п.5 ст.51 Бюджетного Кодексу України.

З копії паспортів синів позивача: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6 р.н.) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_7 р.н.) колегією суддів встановлено, що вони є повнолітніми громадянами (т. 1, а.с. 27-28).

Відповідно до п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. №2456-VI при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни I групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. Зазначений перелік є вичерпаним.

Таким чином, оскільки повнолітні діти позивача не належать до кола членів сім'ї особи, що має право на пільги в розумінні ч.5 ст.51 Бюджетного Кодексу України від 08.07.2010 р. № 2456-У1, тому, відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у визнанні за синами ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6 р.н.) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_7 р.н.) 100% пільг щодо оплати за житло та комунальні послуги, як членів сім'ї пільговика.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 1 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року для цілей цієї Конвенції дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що Конституційний суд розглядав конституційні подання Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку"(справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї").

Розповсюдити зазначене рішення на правовідносини, що регулюються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в даному випадку є неприйнятним.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо неврахування судом першої інстанції при прийнятті рішення приписів ст.3 Сімейного кодексу України, ст. 64 Житлового кодексу України, ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України, ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки сфера дії вказаних нормативно-правових актів інша.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.1 ч.1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з приписами норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 27.12.2017 по справі № 554/13276/15-а залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 23.03.2018.