Справа № 826/19076/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та апробації Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування пункту наказу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, у подальшому заміненого на належного відповідача - Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та апробації Міністерства юстиції (далі - Відповідач, Центральне міжрегіональне управління), про визнання протиправним та скасувати пункт 2 наказу начальника управління ДПтС України в м. Києві та Київській області від 03.08.2016 року №331 про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб управління ДПтС України в м. Києві та Київській області та Бориспільської виправної колонії ДПтС України в м. Києві та Київській області (№119), відповідно до якого начальника Бориспільської виправної колонії №119 ОСОБА_2 попережнено про неповну посадову відповідність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2016 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

Ухвалою суду першої інстанції від 24.11.2017 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2017 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Крім того, ОСОБА_2 просив поновити строк на апеляційне оскарження даної ухвали.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд ухвалою від 23.02.2018 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 186 КАС України у попередній редакції. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом пропущено встановлений ч. 3 ст. 186 КАС України процесуальний строк оскарження ухвали суду першої інстанції, а викладені у клопотанні про поновлення строку причини поважними визнані не були.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху отримано Позивачем 10.03.2018 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання викладених в ухвалі від 23.02.2018 року вимог Позивачем до Київського апеляційного адміністративного суду 20.03.2018 року подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якої зазначено, що у період з кінця листопада 2017 року до кінця січня 2018 року ОСОБА_2 перебував поза межами міста Біла Церква, оскільки займався волонтерською діяльністю на територіях, прилеглих до зони проведення Антитерористичної операції. Відтак, як наполягає Апелянт, останній не мав можливості повідомити про зміну своєї поштової адреси. Крім того, зазначає, що про направлення на його адресу копії оскаржуваної ухвали від 24.11.2017 року дізнався лише зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції від 23.02.2018 року. Таким чином, з'ясувавши в кінці січня 2018 року про залишення Окружним адміністративним судом міста Києва позовної заяви без розгляду, ОСОБА_2 01.02.2018 року направив до суду заяву про видачу копії судового рішення та, отримавши її 13.02.2018 року, вже 14.02.2018 року подав апеляційну скаргу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції такі доводи Апелянта щодо поважності пропуску останнім процесуального строку оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до п. п. 10, 12, 13 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу; судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Як було зазначено в ухвалі від 23.02.2018 року, згідно положень до ч. 3 ст. 186 КАС України у редакції, що була чиною до 15.12.2017 року, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено в ухвалі суду від 23.02.2018 року, копія оскаржуваної ухвали від 24.11.2017 була направлена 30.11.2017 року на зазначену у позовній заяві адресу ОСОБА_2 - АДРЕСА_1. Однак, конверт №Р090 із копією ухвали про залишення позовної заяви без розгляду було повернуто на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва у зв'язку із закінченням терміну зберігання, про що працівником відділення поштового зв'язку Білої Церкви №17 проставлено 01.12.2017 року відмітку (а.с. 86-89).

Отже, як було зазначено в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, у розумінні вимог процесуального закону копія оскаржуваної ухвали суду вручена ОСОБА_2 01.12.2017 року, тобто у день повернення поштового відправлення №Р090 у зв'язку із закінченням терміну зберігання. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що протягом розгляду справи судом першої інстанції, Позивач жодного разу не забезпечив отримання направлених на його адресу процесуальних документів (а.с. 17, 76).

Надаючи оцінку викладеним у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження доводам, суд вважає за необхідне підкреслити, вирішення питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на оскарження в кожній конкретній справі залежить від вказаних у заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування.

Разом з тим, до заяви не додано жодних доказів зайняття Позивачем волонтерською діяльністю у період з кінця листопада 2017 року до кінця січня 2018 року, перебування його поза межами міста Біла Церква та неможливості повідомлення суду першої інстанції про існування вказаних обставин.

У силу приписів ст. ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва була надіслана судом до Реєстру 27.11.2017 року та оприлюднена 01.12.2017 року.

Тобто, упродовж двох місяців Апелянт жодним чином не цікавився про рух справи та результати її розгляду. При цьому суд звертає увагу, що твердження Позивача про перебування останнього в указаний період на підконтрольній Україні території Донецької та Луганської областей свідчить про наявність в останнього технічної можливості (зокрема, засобів зв'язку) ознайомлюватися з відомостями Реєстру.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі №804/95/17.

Крім того, суд вважає за необхідне підкреслити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно ч. 3 ст. 299 КАС України питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п'яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення зазначених Апелянтом причин поважності пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та апробації Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування пункту наказу - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко