Справа № 761/9141/14-а
Суддя: Гуменюк А. І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/9141/14-а
Провадження № 2-а/761/6/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Панасенко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач), в особі свого представника, 26 березня 2014 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (далі - Відповідач № 1), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - Відповідач № 2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом ІІІ групи та згідно з положеннями статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року, віднесена до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Посилаючись на статтю 48 вищезгаданого Закону вважає, що вона як інвалід ІІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право отримати одноразову компенсацію в розмірі 30 мінімальних заробітних плат та як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на той час віднесений до категорії 2, має право отримувати щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати Відповідача № 1 та Відповідача № 2 здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити Позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, в порядку та на умовах, передбачених статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року, за період з 1996 року до 2013 року включно; визнати протиправною бездіяльність Відповідача № 1 та Відповідача № 2 здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити Позивачу одноразову компенсацію як інваліду ІІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат; зобов'язати Відповідача № 1 та Відповідача № 2 в подальшому нараховувати та виплачувати Позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, в порядку та на умовах, визначених положенням статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року.

Згідно Ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року, залишеною без змін Ухвалою Колегії суддів Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року, адміністративний позов на підставі статей 99, 100, 102 Кодексу адміністративного судочинства України, залишено без розгляду в частині періоду починаючи із 1996 року по 2012 рік, включно.

Щодо решти позовних вимог Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року, відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні Позивач адміністративний позов підтримала. Позовні вимоги просила суд задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача № 1 у судове засідання не з`явився. Про місце, день та час судового розгляду справи сторона Відповідача № 1 повідомлена в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомлено, клопотання про відкладення судового розгляду справи чи про розгляд справи за відсутності представника Відповідача № 1, до суду подано не було. Водночас, представник Відповідача № 1 через загальну канцелярію суду подав клопотання, де зауважив, що Позивачем пропущено встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, не надано обґрунтованих доказів щодо поважних причин пропуску звернення до суду. Крім того, представник Відповідача № 1 зазначив, що Позивач звернулася до адміністративного суду із позовною вимогою заздалегідь на майбутнє зобов'язати Відповідача № 1 вчинити певні дії, що суперечить статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник Відповідача № 2 адміністративний позов не визнав. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що останні виплати щорічної допомоги на оздоровлення проведено у березні 2013 року та у лютому 2014 року в розмірі 120 грн. Посилаючись на частину 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», зауважив, що у 2013 році норми і положення статей деяких законів України, зокрема статей 20, 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Зазначив, що Відповідач № 2 на період виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2013, 2014 роки не допустив порушення законодавства, оскільки діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, а також Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року. Також зауважив, що на момент, коли Позивач отримала ІІІ групу інвалідності, а саме 01 грудня 1999 року, виплата одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров`ю особам, які працювали, виплачувалася за місцем роботи. Позивач за даним видом компенсації не зверталася, таким чином Відповідачем № 2 не було порушено прав Позивача. Просить, в цілому, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення Позивача, представника Позивача, представника Відповідача № 2, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить адміністративний позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року, одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

З посвідчення громадянина (ки), який (яка) постраждав (ла) внаслідок Чорнобильської катастрофи НОМЕР_1, виданого 16 грудня 1996 року, ОСОБА_1 віднесена до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (вкладка № 132992 до посвідчення громадянина (ки), який (яка) постраждав (ла) внаслідок Чорнобильської катастрофи від 30 квітня 2002 року) (а.с. 11).

З пенсійного посвідчення ОСОБА_1 НОМЕР_2, виданого 16 червня 1997 року, а також довідки Серії КИЕ - 1 № 533932, виданої ОСОБА_1 на підставі медичного огляду від 08 грудня 1999 року, останній встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 грудня 1999 року, пов'язаній з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 11, зворот).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії з 01 червня 2002 року.

Згідно пунктів 4.1., 4.3. Положення про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 січня 2007 року № 65, Центр відповідно до покладених на нього завдань, здійснює вхідний облік та контроль документів з питань призначення соціальної допомоги, інших грошових виплат, які надходять від органів праці та соціального захисту населення, підприємств, організацій та установ;

забезпечує у тижневий термін оформлення документів на виплату соціальної допомоги, інших грошових виплат та їх відправку районним органам праці та соціального захисту населення відповідно до узгоджених графіків.

За змістом статей 48 та 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року, компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року, конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

За змістом частини 2 статті 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, де надається офіційне тлумачення положень статті 1, частини 1 статті 17, частини 3 статті 22, статей 46, 48, частин 1, 3 статті 95, частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України, положень статей 6, частини 2 статті 19, частини 2 статті 95, частини 1 статті 117, частини 2 статті 124, частини 1 статті 129 Конституції України у взаємозв'язку з положеннями пункту 5 частини 1 статті 4 Бюджетного кодексу України, пунктів 2 частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Згідно з частиною 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам ІІІ групи встановлено такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення - 90 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 щорічна допомога на оздоровлення, передбачена статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року, за 2013 рік в розмірі 90 грн. була проведена через відділення поштового зв'язку № 30 по відомості № 1 в період з 31 грудня 2013 року до 03 лютого 2014 року (а.с. 28).

Крім того, Згідно Довідки № 09/1614-11 від 03 липня 2014 року, виданої Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, ОСОБА_1, яка перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації з червня 2002 року, за період з 01 червня 2002 року по дату видачі довідки виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС не провадилась (а.с. 28).

У відповідь на звернення ОСОБА_1 № К-138/16 від 31 жовтня 2013 року, Управління праці та соціального захисту населення листом № 37/к-138/16 від 07 листопада 2013 року повідомило останню, у тому числі про те, що ОСОБА_1, беручи до уваги ту обставину, що вона отримала ІІІ групу інвалідності 01 грудня 1999 року, а на той час виплата компенсацій і допомоги, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводилася працюючим громадянам - установами, підприємствами та організаціями за місцем їх роботи, може отримати довідку про розмір одноразової компенсації надіславши відповідний запит до Центральної поліклініки МВС України, де вона працювала по серпень 2002 року (а.с. 7-9).

Враховуючи той факт, що Позивач своєчасно не зверталася до відповідних компетентних органів з пакетом документів необхідних для оформлення одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС, суд приходить до висновку, що адміністративний позов у частині щодо визнання протиправною бездіяльність Відповідача № 1 та Відповідача № 2 щодо здійснення перерахунку, нарахування та виплату Позивачу одноразової компенсації як інваліду ІІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, оскільки вказана позовна вимога є безпідставною та необґрунтованою.

Крім того, Позивач просила суд ухвалити судове рішення, яким зобов'язати Відповідача № 1 та Відповідача № 2 в подальшому нараховувати та виплачувати Позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, в порядку та на умовах, визначених положенням статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року.

Суд критично оцінює та вважає, що зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Позивачем не доведено, що в майбутньому Відповідачем № 1 та Відповідачем № 2 буде порушено її права, свободи або інтереси.

Вказана позовна вимога є передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не вбачає у діяннях Відповідача № 1 та № 2 порушень прав і свобод Позивача щодо нарахування та виплати останній одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, адміністративний позов, в цілому, є безпідставним, необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 6, 19 Конституції України, статей 48, 62, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року, Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, керуючись статтями 6, 8-12, 14, 18, 69, 71, 72, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним адміністративним судом, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ :