Справа № 712/15952/17
Суддя: Л.В.Трофімова
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року справа № 712/15952/17

12 годин 02 хвилини м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 712/15952/17

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) [позивач - особисто]

до Черкаської міської ради (вул. Байди Вишневецького, 36, м. Черкаси, 18000, ) [представник відповідача - не прибув]

про визнання протиправним та скасування рішення, прийняв рішення.

22.01.2018 до Черкаського окружного адміністративного суду із Соснівського районного суду м. Черкаси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, де з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог від 28.02.2018, позивач просить:

- визнати протиправним рішення Черкаської міської ради від 10.11.2017 № 2-2568 «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)»;

- скасувати рішення Черкаської міської ради від 10.11.2017 № 2-2568 «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.02.2017 позивачем до Черкаської міської ради через Управління надання адміністративних послуг Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради (вхідний №11822-з) було подано заяву (з додатками) про затвердження проекту землеустрою «Щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2» та надання вказаної земельної ділянки у власність. 10.11.2017 Черкаською міською радою прийнято рішення № 2-2568 «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)». Немотивоване рішення відповідача, на думку позивача, порушує його законні права та інтереси і не відповідає Конституції України, гарантіям Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з огляду на неспівмірне (інтерес територіальної громади - особистий інтерес) втручання у законні очікування позивача у контексті передбачуваності, зрозумілості поведінки відповідача та просив позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 01.03.2018 подав до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що Черкаською міською радою як колегіальним суб'єктом у порядку та у спосіб визначений законом прийнято оскаржуване рішення від 10.11.2017 № 2-2568 «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)» з вивченням усіх обставин і дотриманням процедури, оцінкою рекомендацій відповідної комісії.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши позицію позивача та представника відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Конституцією України (ст.19) встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується - це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють орган державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією (ст.13, ст.14). Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (надалі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах, функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст.10). Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (надалі - Кодекс №2768-ІІІ) до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно п.34 ст.26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин. Кодексом №2768-ІІІ (ст.116) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, у межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Судом з метою перевірки доводів сторін встановлено, що відповідно до постанови Соснівського районного суду м.Черкаси від 30.01.2017 у справі №712/14698/16-а визнано протиправним та скасовано рішення Черкаської міської ради від 22.12.2016 № 2 - 1601 «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 Зобов'язано Черкаську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою «Щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 та надання вказаної земельної ділянки у власність, виконавши вимоги ч.9 ст.118 Земельного кодексу України - постанова набрала законної сили 10.02.2017 (а.с.105). 20.02.2017 позивачем направлено копію зазначеної постанови голові Черкаської міської ради через департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради (а.с.106).

24.02.2017 до Центру надання адміністративних послуг департаменту управління справами Черкаської міської ради позивачем подано заяву з додатками, про затвердження проекту землеустрою «Щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2» та надання вказаної земельної ділянки у власність (а.с.107). 10.11.2017 Черкаською міською радою прийнято рішення № 2-2568 «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)» (а.с.108, 143), згідно якого Черкаська міська рада вирішила: відмовити в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 громадянина ОСОБА_1; відмовити у передачі громадянину ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_2) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 10.08.2015 № 31-28-0.5-3170/2-15 управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області погодило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2. Зазначену земельну ділянку зареєстровано у державному земельному кадастрі 17.08.2015 управлінням Держземагенства у Черкаському районі на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24.07.2015 (а.с.112).

Відповідно до ч.6, ч.7 ст.118 Кодексу №2768-ІІІ громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.186-1 Кодексу №2768-ІІІ розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Згідно ч.5 ст.186-1 Кодексу №2768-ІІІ органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адміністративні послуги»: адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб'єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов'язків такої особи відповідно до закону; суб'єкт звернення - фізична особа, юридична особа, яка звертається за отриманням адміністративних послуг; суб'єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб'єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги. Законом України «Про адміністративні послуги» (ст.9) адміністративні послуги надаються суб'єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг. Суб'єкт надання адміністративних послуг надає адміністративну послугу, а центр надання адміністративних послуг забезпечує організацію надання такої послуги у найкоротший строк та за мінімальної кількості відвідувань суб'єктом звернення.

Кодексом №2768-ІІІ (ч.2 ст.186-1) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури.

Кодексом №2768-ІІІ (ч.6 ст.186-1) передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Відповідно до ч.8 ст.186-1 Кодексу №2768-ІІІ у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк.

Згідно п.3 ст.12 Регламенту Черкаської міської ради 8-го скликання, затвердженого рішенням міської ради від 24.12.2015 № 2-18 зі змінами, внесеними рішенням міської ради від 12.02.2016 № 2-264, від 26.05.2016 № 2-636 (далі - Регламент) у складі Ради функціонують постійні комісії, зокрема з питань земельних відносин, архітектури, містобудування, реклами та комунальної власності. Згідно ч.3 ст.26 Регламенту підготовка проектів рішень та інших документів із земельних питань здійснюється виконавчим органом ради. Відповідно до ч.5 ст.26 Регламенту лист погодження розробляється розробником проекту за формою, що передбачає: назву проекту рішення, найменування розробника проекту із зазначенням прізвища та ініціалів, підпису керівника цього органу, погодження юридичною службою, розгляд усіма постійними комісіями, дату та номер реєстрації проекту рішення відділом з питань роботи ради, інформацію про дату оприлюднення проекту рішення, показчик розсилки рішень. На листі погодження обов'язково зазначається інформація про дату розробки проекту рішення, передачу проекту рішення між посадовими особами з обов'язковим зазначенням дати, прізвища, ініціалів та підпису відповідних осіб. Згідно ч.6 ст.26 Регламенту розробник проекту забезпечує розгляд, аналіз поданих замовником матеріалів, їх перевірку на відповідність законодавству та установленим вимогам. Постійна комісія з питань земельних відносин розглядає проект на найближчому засіданні, погоджує його (або висловлює свої зауваження) та вносить на розгляд сесії Ради. У випадку відмови постійної комісії з питань земельних відносин у винесенні проекту рішення на розгляд сесії Ради, або відсутності результатів розгляду більш як 10 робочих днів з дня подачі проекту на розгляд комісії, відділ з питань роботи ради протягом 1 робочого дня подає зазначений проект міському голові для внесення його на сесію Ради. У такому випадку проект рішення вважається таким, що розглянутий постійною комісією, про що відділом з питань роботи ради робиться відповідна відмітка у листі погодження.

У матеріалах справи наявний лист Управління планування та архітектури департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради від 28.07.2015 № 4568-з, згідно якого ОСОБА_1 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та Управління вважає за можливе відвести земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до ч.1 ст.41 Регламенту на пленарних засіданнях Рада може приймати нормативно-правові, ненормативні та інші акти у формі, зокрема, рішення Ради, прийнятого у межах її компетенції для досягнення певної цілі, що спричинює певні юридичні наслідки. Регламентом (ч.2 ст.41) передбачено, що рішення Ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу Ради, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються у порядку, встановленому Кодексом №2768-ІІІ. Кодексом №2768-ІІІ (ст.186-1) передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності належить обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, а на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури. Відповідний орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч.6 ст.123 Кодексу №2768-ІІІ).

Відповідний орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч.6 ст.123 Кодексу №2768-ІІІ).

Судом встановлено, що проект рішення № 1668-8-З «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)», що зареєстровано 20.04.2017 за № 1668-8-З (а.с.139) з часу його реєстрації та до прийняття оскаржуваного рішення 10.11.2017 на пленарних засіданнях сесії міської ради не розглядався, чим порушено п.26 Регламенту. Відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв несвоєчасно, тобто з порушенням розумного строку (розгляд проекту рішення тривав більше 6 місяців), не дотримуючись запроваджених процедур, що посилювали би прозорість, зрозумілість, передбачуваність і ясність дій, мінімізуючи ризик помилок. Органи, які не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. У рішенні у справі Megadat.com S.r.l. проти Молдови ЄСПЛ зазначив, що здійснюючи визначені законом повноваження щодо контролю за майном, якими органи державної влади наділені відповідно до ч.2 ст.1 Протоколу Першого, вони повинні діяти своєчасно, у належний спосіб та послідовно, аби не допускати порушення законних прав та інтересів власника.

Відповідачем у порушення вимог ст.40 Регламенту без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення (згідно критеріїв за ч.2 ст.2 КАС України) та без обґрунтованих зауважень (пояснень), висновку з вичерпним переліком недоліків і дотримання усіх послідовних процедур колегіального розгляду проекта «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)», що зареєстровано 20.04.2017 за № 1668-8-З, розглянуто та проголосовано пропозицію від 11.05.2017 (а.с.142) про відмову у передачі земельної ділянки у власність, без обговорення причин відмови у затвердженні проекту землеустрою, що у контексті дотримання позивачем запровадженої процедури отримання необхідних погоджень щодо землеустрою у спірних відносинах (добросовісно/недобросовісно, послідовність дій, очікування, зміна ставлення та/або існування підстав невідомих позивачу) кваліфікується як немотивована відмова, а тривала бездіяльність відповідача не може вважатися обґрунтованим втручанням у мирне володіння майном у контексті правомірних очікувань на передбачуваність і зрозумілість поведінки Черкаської міської ради.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (ч.10 ст.123 Кодексу №2768-ІІІ).

Судом з матеріалів справи встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,1000 га. по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд містив необхідні погодження (лист Управління планування та архітектури департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради від 28.07.2015 № 4568-з та висновок погодження проекту землеустрою від 10.08.2015 № 31-28-0.5-3170/2-15, погоджений управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області).

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч.13 ст.123 Кодексу №2768-ІІІ).

У матеріалах справи міститься проект рішення від 20.04.2017 за № 1668-8-З «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)» (а.с.139). Згідно листа погодження від 20.04.2017 до зазначеного проекту рішення постійна комісія з питань земельних відносин рекомендувала відмовити у погодженні проекту рішення (а.с.141) з пропозицією відмовити у передачі земельної ділянки (а.с.142) без надання мотивів, пояснень, обґрунтувань такого вирішення питання у контексті справедливого балансу між інтересами територіальної громади і особистими інтересами особи - учасника АТО. Законодавчо визначених (передбачувано очікуваних) підстав (як і будь-яких підстав взагалі) у листі погодженні від 20.04.2017 не зазначено, висновку з вичерпним переліком недоліків проекта землеустрою не надано.

Черкаська міська рада при розгляді проекту рішення від 20.04.2017 за № 1668-8-З «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)» не діяла з урахуванням вимог ч.2 ст.19 Конституції України: підстав не затвердження проекту землеустрою та/або мотивації про причини відмови у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 у рішенні від 10.11.2017 № 2-2568 не зазначено та під час судового розгляду доказів існування таких підстав на момент прийняття рішення суду не надано.

У контексті захисту прав особи через призму «правомірних або законних очікувань» варто зазначити, що право власності може тлумачитися у контексті «виправданих очікувань» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Судовому захисту належить не лише порушене право, а й порушений законний інтерес, що не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності, іншим загальноправовим засадам. Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, що не суперечать Конституції (254к/96-ВР) і законам України. Поняття «охоронюваний законом інтерес», означає правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Позивачем надано суду погодження Управління планування та архітектури департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради від 28.07.2015 № 4568-з та погодження від 10.08.2015 № 31-28-0.5-3170/2-15 управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області. Позивач у контексті цінності верховенства права мав сподівання на задоволення правомірних очікувань в отриманні мотивованої відповіді на заяву щодо затвердження документації із землеустрою згідно відомостей реєстру послуг, що надаються виконавчими органами Черкаської міської ради відповідно до Закону України від 06.09.2012 № 5203-VI «Про адміністративні послуги» (матеріалів наданих через ЦНАП - http://chmr.gov.ua/ua/text.php?s=2&s1=23&s2=172) та/або дотримання процедури розгляду звернення з метою досягнення власного інтересу/задоволення потреб і прогнозованості/передбачуваності поведінки відповідача з поясненням причин відмови у контексті невідповідності вимогам нормативно-правових актів проекту землеустрою.

ЄСПЛ у рішенні Pine Valley Developments Ltd and Others проти Ірландії від 23.10.1991, № 12742/87 зазначив, що ст.1 Першого Протоколу до ЄКПЛ може застосовуватися для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей у майбутньому. ЄСПЛ зазначив, що перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого Протоколу до ЄКПЛ у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі Iatridis проти Греції від 25.03.1999, №31107/95). Вимога щодо законності у розумінні ЄКПЛ вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі Hentrich проти Франції від 22.09.1994, № 13616/88 (п.42) та рішення у справі Kushoglu проти Болгарії від 10.05.2007 № 48191/99 (пп.49-62).

Європейською хартією місцевого самоврядування передбачено: місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування у межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення. Органи місцевого самоврядування мають право використовувати засоби правового захисту для забезпечення вільного здійснення своїх повноважень і поваги до принципів місцевого самоврядування, що утілені в конституції чи національному законодавстві.

Місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб (ст.4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Конституцією України передбачено: усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст.40); органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ст.144).

Ризик свавільності є особливо очевидним в умовах, коли повноваження публічних службовців здійснюються без повідомлення зацікавлених осіб, з недотриманням розумних строків розгляду звернень - перебування їх у стані невизначеності тривалий час щодо намірів скористатись передбаченими правами і гарантіями. Судом встановлено, що розгляд заяви позивача про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 у власність громадянину ОСОБА_1 здійснювався за його відсутності, із оскаржуваного рішення не встановлено причини відмови у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 у власність громадянину ОСОБА_1

Позивач мав правомірні очікування у передбачуваний спосіб на реалізацію права на отримання земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва та/або на обґрунтовану (мотивовану) відмову у процедурах розгляду звернення до Черкаської міської ради з приводу погодження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

КАС України (ч.2 ст.2) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно КАС України (ч.1 ст.77) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. Відповідно до КАС України (ч.2 ст.77) у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не наведено обставин і не надано доказів, що би свідчили про невідповідність (вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1

Судом за результатом дослідження обставин і оцінки доказів адміністративної справи, аналізу норм законодавства, враховуючи доводи сторін, а також те, що відповідач (орган владних повноважень) не довів правомірність прийняття оскаржуваного рішення з огляду на його неумотивованість, позаяк діяв не у спосіб, що визначений ч.13 ст.123 Кодексу №2768-ІІІ та не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотримання регламентованих процедур з огляду на п.26, п.40 Регламенту з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, без надання доказів того, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає встановленим вимогам нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про те, що позов належить задовольнити повністю.

Невідповідність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів - значиться у Переліку підстав для відмови у наданні адміністративної послуги. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, що стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Згідно Примірного положення про центр надання адміністративних послуг, затвердженого постановою КМУ від 20.02.2013 № 118 основними завданнями адміністратора є: надання суб'єктам звернень вичерпної інформації і консультацій щодо вимог та порядку надання адміністративних послуг; прийняття від суб'єктів звернень документів, необхідних для надання адміністративних послуг, здійснення їх реєстрації та подання документів (їх копій) відповідним суб'єктам надання адміністративних послуг не пізніше наступного робочого дня після їх отримання з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»; видача або забезпечення надсилання через засоби поштового зв'язку суб'єктам звернень результатів надання адміністративних послуг (у тому числі рішення про відмову в задоволенні заяви суб'єкта звернення), повідомлення про можливість отримання адміністративних послуг, оформлених суб'єктами надання адміністративних послуг. Оскільки про відмову у наданні послуги ЦНАП у прийнятті заяв ОСОБА_1 не йдеться, то позивач не позбавлений права звернення з метою отримання адміністративної послуги щодо затвердження проекту землеустрою за наслідком розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 10.11.2017 № 2-2568 «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)».

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України шляхом подання до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням п.п.15.5. п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 19.03.2018.

Суддя Л.В. Трофімова