Справа № 826/25597/15
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2018 року № 826/25597/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування наказів, стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати пункт 3.1 Наказу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 23.10.2015 року №1938 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1;

- визнати незаконним та скасувати Наказ Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02.11.2015 року №1964 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1;

- стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року суддею Вєкуа Н.Г. прийнято справу до свого провадження у зв'язку з припиненням повноважень судді ОСОБА_5., в провадженні якого вона перебувала та не була ним розглянута.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що накази від 23 жовтня 2015 року № 1938 та від 02 листопада 2015 року №1964 видані Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 є такими, що підлягають визнанню судом протиправними та скасуванню з наведених у позові підстав.

Відповідач в письмових поясненнях зазначає, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу адміністрування єдиного внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб неналежним чином виконувала службові обов'язки передбачені посадовою інструкцією, що призвело до значних порушень, як були встановлені та підтверджені результатами комплексної перевірки Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві, як наслідок позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі статей 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України.

В судовому засіданні 03.07.2017 року суд ухвалив перейти до письмового розгляду справи з урахуванням вимог частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

На виконання наказу Головного управління ДФС у місті Києві від 23 вересня 2015 року № 1085 (із змінами внесеними наказом Головного управління ДФС у місті Києві від 24 вересня 2015 року № 1104) проведено комплексу перевірку організації роботи Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві за період з 01 березня 2013 року по 01 вересня 2015 року (акт від 13 жовтня 2015 року № 6254/8).

Комплексною перевіркою встановлено численні порушення роботи Відділу адміністрування єдиного внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб, зокрема, щодо незастосування фінансових санкцій до платників, які мають заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску.

Актом комплексної перевірки організації роботи Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 13 жовтня 2015 року № 6254/8 встановлено, що працівниками Відділу не застосовано фінансових санкцій до 1118 (одна тисяча сто вісімнадцять) суб'єктів на загальну суму 498,8 (чотириста дев'яносто вісім гривень, вісімдесят коп.) грн. до боржників, які погасили заборгованість у повному обсязі (новостворені).

Відповідно функції 3.89 Посадової інструкції працівника Відділу адміністрування єдиного внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб передбачено застосування санкцій за порушення законодавства, контроль за додержанням якого покладено на Державну фіскальну службу та містить такі процедури як застосування штрафних санкцій за порушення податкового, валютного та іншого законодавства України, в тому числі й Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за результатами перевірок платників податків (пункт 3.89.3).

Таким чином, підставою для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності стали результатами комплексної перевірки Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві (акт від 13 жовтня 2015 року № 6254/8), які підтверджують той факт, що Позивач, перебуваючи на посаді Головного державного інспектора Відділу адміністрування єдиного внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб, неналежним чином виконувала службові обов'язки передбачені посадовою інструкцією, що призвело до значних вище порушень.

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві видано Наказ від 23 жовтня 2015 року № 1938 «Про затвердження заходів по усуненню недоліків та притягнення до відповідальності», яким зокрема на підставі ст. 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України наказано, що заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани головний державний інспектор відділу адміністрування єдиного внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 за незастосування фінансових санкцій до платників, які мають непогашену заборгованість, чим порушено вимого п.11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 року №2464-V «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», але враховуючи, що на даний час ОСОБА_1 перебуває на лікарняному, розглянути питання щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності після виходу її на роботу.

Відповідно до Наказу начальника ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 02.11.2015 року №1964 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» враховуючи вимоги п.п.3.1 п. 3 Наказу від 23.10.2015 року №1938 «Про затвердження заходів по усуненню недоліків та притягнення до відповідальності», на підставі ст. 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України наказано оголосити догану головному державному інспектору відділу адміністрування єдиного внеску управління доходів і зборів фізичних осіб ОСОБА_1 за незастосування фінансових санкцій до платників, які мають непогашену заборгованість, чим порушено вимоги п. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Вважаючи вказані накази необґрунтованими та такими, що порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, він звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Станом на 02 листопада 2015 року, загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, були врегульовані нормами Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).

Частиною 1 статті 14 Закону № 3723-XII встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Додатковий перелік заходів дисциплінарного впливу які, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися до державних службовців наведений у частині 3 статті 14 Закону № 3723-XII.

Статтею 147 Кодексу законів про працю України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами стягнення є догана і звільнення.

Порядок та строки застосування дисциплінарного стягнення до працівника визначені статтями 148, 149 Кодексу законів про працю України.

Зокрема, частиною 1 статті 148 Кодексу законів про працю України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Позивач не погоджуючись із застосованим до неї заходом дисциплінарного впливу зазначає, що пунктом 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) не передбачено застосування фінансових санкцій до платників податків, які мають непогашену заборгованість з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За письмовим клопотанням Позивача від 01 червня 2017 року до матеріалів адміністративної справи було долучено Консультаційний висновок № 1021/06301 від 30 травня 2017 року, в якому судовим експертом досліджено той факт, що у Законі № 2464-VI, в тому числі у пункті 11 статті 25, не визначено строки застосування органом доходів і зборів фінансових санкцій до платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які мають непогашену заборгованість.

Статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлені такі положення щодо строків застосування органами доходів і зборів фінансових санкцій до платників єдиного внеску, які мають непогашену заборгованість:

1) Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску (пункт 14 статті 25 Закону № 2464-VI);

2) Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (пункт 3 статті 25 Закону № 2464-VI);

3) Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (пункт 16 статті 25 Закону № 2464-VI).

Так, судом витребувана у Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві інформація щодо розподілу повноважень відділу адміністрування єдиного соціального внеску за період роботи ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора.

Представником відповідача надано додаткові пояснення з приводу організації роботи відділу адміністрування єдиного соціального внеску та здійснення розподілу функцій між працівниками за витребуваний період, з яких вбачається наступне.

Роботу відділу адміністрування єдиного соціального внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб відповідача за перевіряємий період було регламентовано Положеннями про відділ від 13.01.2014 року затвердженим в.о. начальника ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві Оксаніч О.В. від 21.01.2015 року затвердженим в.о. начальника ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві Кучеренко О.Є., від 29.07.2015 року затвердженим першим заступником начальника ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві Кушнарьовою Ю.В.

Працівник відділу у своїй роботі керується Конституцією України, Податковим кодексом України, наказами, розпорядженнями та іншими розпорядчими документами, положенням про відділ, посадовою інструкцією.

Відповідно до Посадової інструкції до обов'язків працівника відділу входить організація виконання окремих завдань та доручень керівника.

Так, функція 3.89 Посадової інструкції включає застосування санкцій за порушення законодавства контроль за додержанням якого покладено на ДФС та містить такі процедури як застосування штрафних санкцій за порушення податкового, валютного та іншого законодавства України за результатами перевірок платників.

Так, як зазначено відповідачем штатна чисельність працівників відділу адміністрування єдиного соціального внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб протягом 2015 року фактично складала 6 осіб.

Відповідно до посадових інструкцій спеціалістів підрозділу, обов'язки щодо застосування штрафних санкцій до порушників платіжної дисципліни було розподілено на усіх працівників пропорційно.

При цьому, розділом 5 Посадової інструкції передбачено відповідальність посадової особи за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Проте, як вбачається з наказу від 02.11.2015 року №1964 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» враховуючи вимоги п.п.3.1 п. 3 Наказу від 23.10.2015 року №1938 «Про затвердження заходів по усуненню недоліків та притягнення до відповідальності», на підставі ст. 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України наказано оголосити догану лише головному державному інспектору відділу адміністрування єдиного внеску управління доходів і зборів фізичних осіб ОСОБА_1 за незастосування фінансових санкцій до платників, які мають непогашену заборгованість, чим порушено вимоги п. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», при тому, що у відділі працювало 6 осіб.

В судовому засіданні, суд поставив запитання представнику позивача щодо того, чи був покладений на ОСОБА_1 обов'язок щодо контролю працівників за незастосування фінансових санкцій до платників, які мають непогашену заборгованість.

На що представником позивача було повідомлено, що жодний контроль на позивача не покладався.

Таким чином, відповідачем не надано доказів, що саме ОСОБА_1 була відповідальна за правопорушення вчинене всім відділом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеного вище, суд приходить до висновку, що Накази від 23 жовтня 2015 року №1938 та від 02 листопада 2015 року № 1964 видані Державною податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді оголошення догани за незастосування фінансових санкцій до платників податків, які мають не погашену заборгованість з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Отже, позов у вказаній частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 10 000,00 (десять тисяч гривень) грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести Позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Викладені у позовній заяві обґрунтування щодо заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких Позивач зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, а також у приниженні її честі, гідності та ділової репутації не підтверджені жодними належними доказами. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про розподіл витрат на повернення грошових коштів в сумі 3500 грн. за складання консультаційного висновку від 30.05.2017 року №2021/06301, то суд відмовляє в його задоволенні з тих підстав, що останній був зроблений за ініціативою позивача, та носить лише інформаційних характер для суду.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати пункт 3.1 Наказу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 23.10.2015 року №1938 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1;

Визнати незаконним та скасувати Наказ Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02.11.2015 року №1964 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1;

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 (шістсот сорок гривень) грн., за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа