Справа № 826/4446/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 березня 2018 року № 826/4446/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві за участю третьої особи - Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» (далі - позивач) до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - відповідач), за участю третьої особи - Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на його користь пеню у розмірі 983643, 55 грн., нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за період з 20.10.2015 року по 29.09.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Аскоп-Україна» мало право на отримання до 19.10.2015 року бюджетного відшкодування, зазначеного у податковій декларації за червень 2015 року, однак таке відшкодування було здійснено лише 29.09.2016 року з порушенням встановлених строків. За таких обставин позивач має право на отримання з Державного бюджету України пені у розмірі 983643, 55 грн. за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити.

Представник відповідача просила у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання, призначене на 19.10.2017 року, не з'явився. У наданих письмових додаткових поясненнях зазначив, що підстави для подання органу ДКС висновку із зазначенням суми податку, що підлягала відшкодуванню з бюджету, були відсутні до розгляду Верховним Судом України заяви ДПІ в адміністративній справі № 826/24426/15.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення відповідного рішення), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення відповідного рішення), суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.07.2015 року ТОВ «Аскоп-Україна» подало в електронній формі до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року, у рядку 23.2 якої заявило до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку 5751280, 00 грн. Одночасно з декларацією подано розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку в загальному розмірі 5751280, 00 грн. (додаток 4). Факт отримання контролюючим органом підтверджується квитанцією № 2 від 20.07.2015 року.

У подальшому контролюючим органом проведено дві позапланові документальні виїзні перевірки ТОВ «Аскоп-Україна» щодо правомірності бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2015 року, за результатами яких складено наступні документи:

- Довідку № 6977/26-53-28-01-30579869 від 07.09.2015 року, у якій зазначено, що на момент її складання неможливо підтвердити суму бюджетного відшкодування (5751280, 00 грн.) через відсутність відповідей на запити про проведення зустрічних перевірок по ланцюгам постачання;

- Акт № 7835/26-53-28-01-30579869 від 07.10.2015 року, в якому зроблено висновок про завищення бюджетного відшкодування за червень 2015 року на 1432114, 00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки 20.10.2015 року Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № про зменшення позивачеві суми бюджетного відшкодування за червень 2015 року на 1432114, 00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним повідомленням-рішенням Товариство подавало до Окружного адміністративного суду міста Києва позов, крім іншого, про його скасування. Постановою суду від 23.02.2016 року по адміністративній справі № 826/24426/15 позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано податкові повідомлення-рішення від 20.10.2015 року № і № . Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь ТОВ «Аскоп-Україна» заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5751280, 00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 року апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві повернуті апелянтам.

04.08.2016 року Окружним адміністративним судом міста Києва на підставі постанови від 23.02.2016 року по адміністративній справі № 826/24426/15 видано виконавчий лист.

Як свідчить виписка по рахунку позивача, заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5751280, 00 грн. була зарахована на його рахунок 29.09.2016 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України, Кодекс).

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з положеннями пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Пунктом 200.23 статті 200 ПК України передбачено, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення контролюючими органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

З моменту виникнення у платника бюджетної заборгованості настає й протиправна бездіяльність контролюючого органу як суб'єкта владних повноважень, що утворює матеріально-правовий аспект порушеного права платника, наслідки якої підлягають усуненню в судовому порядку.

Частиною першою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу частини четвертої статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Відповідно до п.200.23 ст.200 ПК України, пеня починає нараховуватися з моменту, коли бюджетне відшкодування набуває статусу заборгованості. З урахуванням вимог п.п.200.13, 200.15 ст.200 ПК України - це наступний день, після сплину встановлених податковим законодавством строків на направлення контролюючим органом висновку та перерахування органом, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника податку у банку, що його обслуговує.

Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві повинна була:

- у строк до 12.10.2015 року подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про відшкодування з ПДВ на розрахунковий рахунок позивача за податковою декларацією з ПДВ за червень 2015 року. В свою чергу, орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, повинен був у строк до 19.10.2015 року перерахувати на рахунок позивача суму відшкодування з ПДВ у розмірі 4319166, 00 грн.;

- у строк до 15.07.2016 року подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про відшкодування з ПДВ на розрахунковий рахунок позивача за податковою декларацією з ПДВ за червень 2015 року. В свою чергу, орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, повинен був у строк до 22.07.2016 року перерахувати на рахунок позивача суму відшкодування з ПДВ у розмірі 1432114, 00 грн.

Заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5751280, 00 грн. була зарахована на рахунок позивача лише 29.09.2016 року.

На підставі п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України, Товариством з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» за період з моменту виникнення права на бюджетне відшкодування по дату його фактичного перерахування на його рахунок здійснено розрахунок суми пені за прострочення відшкодування ПДВ. Загальна сума пені за прострочення відшкодування ПДВ за заявою позивача за податковою декларацією з ПДВ за червень 2015 року складає 983643, 55 грн.

Суд погодився із розрахунком позивача, відповідачем і третьою особою розрахунки позивача не спростовані.

Відповідно до п. 200.17 ст. 200 Податкового кодексу України, джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи бюджету, до якого сплачується податок.

Бюджетним кодексом України передбачено, що застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державною казначейською службою України операцій з коштами державного бюджету.

Відповідно до п. 4 ч. 5 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, згідно з яким стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної податкової служби (пункт 23).

Наведеним підзаконним нормативно-правовим актом безпосередньо передбачено можливість ухвалення на користь особи судового рішення про стягнення суми пені, нарахованої на заборгованість Державного бюджету з відшкодування ПДВ, і встановлено особливості процедури такого стягнення; у рамках цієї процедури особа зобов'язана подати до Казначейства документи, наведені в пункті 6 зазначеного Порядку, якими є, зокрема, відповідна заява, судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).

Крім того, у п. 145 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначено, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на викладене та враховуючи невідшкодування позивачу протягом визначеного ст. 200 ПК України строку суми бюджетного відшкодування з ПДВ за червень 2015 року у сумі 5751280, 00 грн., позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» пені у розмірі 983643, 55 грн., нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за період з 20.10.2015 року по 29.09.2016 року, підлягають задоволенню.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (, адреса: м. Київ, вул. Терещенківська, 11 А) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» (, адреса: м. Київ, вул. М.Раскової, 11, оф. 600) пеню у розмірі 983643, 55 грн., нараховану на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за період з 20.10.2015 року по 29.09.2016 року.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» (, адреса: м. Київ, вул. М.Раскової, 11, оф. 600) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 14754, 65 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (, адреса: м. Київ, вул. Терещенківська, 11 А).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов