Справа № 127/23012/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/23012/17

Головуючий у 1-й інстанції: Бессараб Н.М.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

22 березня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Вербицької Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2018 року (повний текст ухвали суду складений 19 січня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2, звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниця про поновлення строку звернення до суду та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, у якому просив суд визнати причини пропуску звернення до суду поважними та поновити даний строк з дня первинного нарахування пенсії, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниця нарахувати (врахувати) при призначенні пенсії ОСОБА_2 суму індексації та матеріальної допомоги, здійснити перерахунок пенсії з 28.12.2008 року по 05.08.2016 року включно в розмірі 90 %.

Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 18 січня 2018 року адміністративний позов залишив без розгляду. В прийнятому рішенні суд прийшов до висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду із даним адміністративним позовом, оскільки причини пропуску даного строку суд встановив неповажними, а тому даний адміністративний позов підлягав залишенню без розгляду.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 надійшов відзив Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниця. У поданому відзиві позивач наголошує, що судом першої інстанції правильно встановлено та досліджено усі обставини справи, в результаті чого прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2017 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що громадянин ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Вінниці. Відповідно до протоколу №6192 від 10.07.2007 року позивач ОСОБА_2 отримував пенсію по інвалідності та згідно розпорядження №148400 від 03.01.2009 року позивача переведено на пенсію державного службовця.

20.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про здійснення перерахунку пенсії з включенням в розрахунок пенсії сум індексації та матеріальної допомоги.

Листом №199/К-2 від 22.12.2016 року Управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці позивачу ОСОБА_2 відмовлено у перерахунку пенсії, вказано про відсутність підстав для перерахунку пенсії згідно чинного законодавства України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що після отримання ним відмови відповідача (лист №199/К-2 від 22.12.2016 року) у перерахунку пенсії, він звернувся за захистом своїх прав до суду і постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017 року, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниця про відмову врахувати в розрахунок пенсії суму індексації та матеріальної допомоги, та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниця врахувати при призначенні пенсії ОСОБА_2 суму індексації та матеріальної допомоги та перерахувати пенсію ОСОБА_2 з 06.08.2016 року в розмірі 90% відсотків. Позовні вимоги щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 по 05.08.2016 року включно залишено без розгляду.

Суд першої інстанції прийняв до уваги те, що вимогами адміністративного позову є зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниця нарахувати (врахувати) при призначенні пенсії ОСОБА_2 суму індексації та матеріальної допомоги, здійснити перерахунок пенсії з 28.12.2008 року по 05.08.2016 року включно в розмірі 90 %, а позивач ОСОБА_2 відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду подав адміністративний позов лише 26.10.2017 року, тобто позивач пропустив визначений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Разом з тим ОСОБА_2 просив суд визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що про порушення свого права дізнався 20.12.2016 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як передбачає ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Частиною 1 ст.17 Закону України „Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" визначено, що суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97 № 475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною 3 ст. 123 КАС України передбачено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З вимог КАС України вбачається, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі у здійсненні права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених особою доводів.

З пояснень позивача в судовому засіданні та з постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2017 року достовірно вбачається, що позивач про порушення свого права дізнався 20.12.2016 року, а звернувся з даним позовом лише 26.10.2017 року.

Крім того, позивач не надав належні докази щодо наявності поважних причин (підтверджена документально тривала хвороба, підтверджене документально тривале перебування за межами території України, тощо) пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, які є об'єктивно непереборними обставинами, і які пов'язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права звернення до суду в межах строку, визначеного ст. 122 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач дізнався про порушення свого права 20.12.2016 року та мав право звернутися до суду з адміністративним позовом у шестимісячний строк, тобто до 20.06.2017 року, проте звернувся до суду 26.10.2017 року із пропуском шестимісячного строку. Причини пропуску позивачем даного строку визнано неповажними, а тому даний адміністративний позов підлягав залишенню без розгляду.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 березня 2018 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.