Справа № 303/316/18
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1581/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Попка Я.С., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, ухвалене суддею Монич В.О. 26 січня 2018 року в місті Мукачево о 14год.30 хв. у справі за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_3 про примусове видворення за межі території України,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся з позовом в суд до громадянина Афганістану ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач 15 січня 2018 року незаконно, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, на літаку, перетнув державний кордон з України в Угорщину на ділянці відповідальності Мукачівського прикордонного загону, однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Угорщини та 19 січня 2018 року, в пункті пропуску «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. В подальшому його було затримано в адміністративному порядку на термін до 3 діб з метою встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення відповідно до ст.263 КУпАП. В ході з'ясування обставин правопорушення було встановлено, що відповідач до України потрапив незаконно, поза пунктами пропуску через державний кордон; державу Україну використовував, виключно, як країну транзиту, тому наміру залишитись в Україні для подальшого життя не мав; до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, не звертався, а 15.01.2018 року з метою потрапити до країн Європейського Союзу незаконно перетнув державний кордон з України в Угорщину.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що бажає звернутися за захистом в Україні, оскільки впевнений, що у разі його повернення в країну походження, йому загрожує реальна небезпека бути підданому нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню в порушення ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, через відсутність безпеки та захисту зі сторони органів державної влади.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2018 року в справі №303/316/18 адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням громадянином Афганістану ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2018 року в справі №303/316/18 та прийняти нове, яким в задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне встановлення обставин справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач 19 січня 2018 року, в пункті пропуску «Лужанка» був переданий на територію України представниками прикордонної поліції Угорщини в порядку реадмісії, після чого затриманий за незаконне перетинання державного кордону з України в Угорщину на літаку типу АН-2 з Українським бортовим номером поза пунктами пропуску, без документів, що посвідчують особу, у складі групи осіб, яке відбулося 15.01.2018 року на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Лужанка», територія Астейської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, що стверджується протоколом про адміністративне затримання та протоколом прикордонно-представницької зустрічі.

21 січня 2018 року начальником Мукачівського прикордонного загону Шварцманом П.Г. було затверджено рішення про примусове повернення з України громадянина Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Вважаючи, що існують підстави того, що відповідач самостійно не зможе покинути територію України, у зв'язку з відсутністю грошових коштів для самостійного здійснення виїзду до країни походження, документів на право перебування на території України та будь-яких родинних зв'язків на території України, позивач звернувся до суду з позовом про примусове видворення громадянина Афганістану ОСОБА_3 за межі території України та про його затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідач підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України, так як кошти на повернення до країни походження у нього відсутні, також і відсутні родинні зв'язки в Україні, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського союзу, є підстави вважати, що він може повторити спробу незаконного перетину державного кордону.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегією суддів встановлено, що відповідач до постановлення рішення суду першої інстанції про примусове видворення не звертався за захистом в Україні. По місцю тимчасового знаходження в Україні не надав доказів загрози реальної небезпеки життю чи здоров`ю в країні походження (у зв`язку із належністю до певної соціальної групи чи політичних переконань, за ознаками віросповідання, національності тощо).

Крім того, відповідач документів, які засвідчують його особу, а також грошових коштів, родичів чи роботи в Україні немає, намагався поза межами пунктів пропуску перетнути державний кордон України, а також очевидне небажання повернутись у країну свого походження, свідчить про підставність вимог позивача.

Згідно вимог ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Україною будь-які міжнародні угоди з Ісламською Республікою Афганістан про реадмісію осіб не укладались, Законами України такі угоди не ратифікувались.

Відповідно до пункту 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.271, ст.272, ст.308, ст.310, п.1.ч.1 ст.315, ст.316, ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2018 року в справі №303/316/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя І.О. Яворський

Судді Я.С. Попко

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 19.03.2018 року