Справа № 820/2747/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Заічко О.В.

12 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2747/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Донець Л.О.

суддів: Бенедик А.П. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 (суддя Заічко О.В.), повний текст складено 23.10.17 по справі № 820/2747/17

за позовом ОСОБА_1

до Голови Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_2 , Харківської міської виборчої комісії

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2017 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до голови Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_2 (далі відповідач-1), Харківської міської виборчої комісії (далі відповідач-2), в якому просить

визнати протиправними дії відповідача-1, яка є посадовою особою відповідача-2 щодо скликання засідання комісії з питанням порядку денного про визнання та реєстрацію депутатом Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_3, а не ОСОБА_4, як це мало бути на підставі повідомлень до ЦВК за формою №5; визнати протиправними та скасувати постанови відповідача-2 від 19.01.2017 року №242 «Про визнання обраним депутатом Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_3», та за №243 від 19.01.2017 року «Про реєстрацію депутатом Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_3».

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач посилається на неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, а саме: протиправного визначення черговості кандидатів у депутати Харківської міської ради у виборчому списку від місцевих організацій партій, які мають право на участь у розподілі депутатських мандатів у багатомандатному виборчому окрузі на чергових місцевих виборах 25 жовтня 2015 року, що було затверджено рішенням відповідача-2 від 03.11.2015 року №208, що вплинуло на протиправність скликання засідання комісії з таким порядком денним;

на неправильне посилання в оскаржуваному рішенні №243 від 19.01.2017 року «Про реєстрацію депутатом Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_3» на таку підставу, як рішення відповідача-2 від 18.01.2017 року №242, та прийняття оскаржуваного рішення о 20 годині 35 хвилин;

на порушення порядку проведення засідань, що відбулись 18 та 19 січня 2017 року, а саме: питання про присутність на засіданні інших осіб було вирішено без прийняття рішення про це комісією;

засідання комісії, що відбулось 18 січня, не правильно, на його думку, було продовжено до 19 січня 2017 року, оскільки засідання 19 січня 2017 року вже містило інший порядок денний;

на наявність у позивача порушеного субєктивного права для подання даного позову до суду; порушення судом першої інстанції вимог статті 24 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття постанови судом першої інстанції) щодо колегіального розгляду справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За підсумками чергових місцевих виборів депутатів місцевих рад, що відбулись 25 жовтня 2015 року, відповідачем-2 прийнято постанову від 3 листопада 2015 року №208 «Про визначення черговості кандидатів у депутати до Харківської міської ради у виборчому списку від місцевих організацій партій, які мають право на участь у розподілі депутатських майданів у багатомандатному виборчому окрузі на чергових місцевих виборах 25 жовтня 2015 року».

21.12.2016 року за підсумками засідання 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання, прийнято рішення №447/16 «Про дострокове припинення повноважень депутата Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_5».

Вказана обставина стала підставою для призначення відповідачем-1 засідання на 18.01.2017 року для вирішення питання про обрання наступного за черговістю депутата Харківської міської ради 7 скликання.

19.01.2017 року відповідачем-1 прийняті постанови №242 «Про визнання обраним депутатом Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_3», та №243 «Про реєстрацію депутатом Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_3».

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог, та зроблений висновок про те, що оскаржувані у даній справі дії та рішення відповідачів, наслідком чого стало обрання ОСОБА_3 депутатом Харківської міської ради 7 скликання, породжують права й обовязки тільки для неї. Крім цього, оскаржувані дії та рішення жодним чином не впливають на права та охоронювані законом інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин. Окрім цього, вони не містять в собі жодних приписів та ніяк не відносяться до позивача.

За таких умов, суд першої інстанції вважає, що оскаржувані дії та рішення не породжують, не змінюють та не припиняють права та обовязки позивача у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів розглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги позивача частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Матеріали справи свідчать про те, що скликання засідання відповідача-2 відбулось за ініціативи відповідача-1, для вирішення питання про визнання обраним комісією наступного за черговістю депутата Харківської міської ради 7 скликання, та реєстрацію ОСОБА_3.

Визначення черговості кандидатів у депутати Харківської міської ради у виборчому списку від місцевих організацій партій, які мають право на участь у розподілі депутатських мандатів у багатомандатному виборчому окрузі на чергових місцевих виборах 25 жовтня 2015 року, було затверджено рішенням відповідача-2 від 03.11.2015 року №208.

Відповідно до додатків даного рішення, за номером 75 значиться ОСОБА_3 з кількістю процентів 44,7603, та № 76 ОСОБА_4 з кількістю процентів - 44,7593.

За підсумками проведення засідань відповідача-1, датованими 18 січня та 19 січня 2017 року, прийняті постанови від 19.01.2017 року №242 «Про визнання обраним депутатом Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_3», №243 від 19.01.2017 року «Про реєстрацію депутатом Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_3».

Позивач є членом Харківської міської виборчої комісії, що підтверджується посвідченням №08404 від 06.09.2015 року.

Своє порушене право позивач обумовлює наявністю прав, що передбачені п.1.10 постанови Центральної виборчої комісії від 05.09.2015 року №228 «Про Порядок організації роботи та ведення діловодства у виборчих комісіях з місцевих виборів».

Так, у відповідності до п.1.10 згаданої вище постанови, член виборчої комісії зобовязаний брати участь у засіданнях виборчої комісії, додержуватися Конституції України та законів України, виконувати рішення відповідної виборчої комісії та обовязки, покладені на нього згідно з їх розподілом у комісії, а також виконувати рішення виборчої комісії вищого рівня.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, оскаржувані дії та постанови відповідача не зачіпають конкретних прав позивача.

В своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції позивачем не були наведені обґрунтування щодо існування негативного впливу на його конкретні права чи інтереси від вчинення оскаржуваних дій чи прийняття оскаржуваних постанов.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.12.2015 року у справі №21-5361а15.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про допущення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: ст. 24 КАС України, та розгляд справи одноособово.

За змістом статті 24 КАС України (редакції чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність, зокрема, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.

Склад учасників справи становить виборча комісія, голова виборчої комісії.

Виходячи із викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, оскільки справу розглянуто неповажним складом суду.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.317 КАС України (редакції чинній на час прийняття постанови судом апеляційної інстанції), порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Колегія суддів, вважає необґрунтованим, заявлене представником відповідачів в суді апеляційної інстанції, клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 для підтвердження факту проведення засідань Харківської міської виборчої комісії датованих 18 та 19 січня 2017 року та прийняття оскаржуваних рішень за № №242, 243 від 19 січня 2017 року.

Позивачем не оскаржується проведення засідань відповідачем-2 18 та 19 січня 2017 року, та прийняття оскаржуваних рішень.

Позивачем ставилось питання про розгляд справи у відсутності представника відповідачів ОСОБА_6, у звязку з неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції приписів абзацу 1 пп.11 п.16-1 Перехідних Положень Конституції України, відповідно до якого, представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131.1 та статті 131.2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року, та вказує про здійснення представництва в судах апеляційної інстанції виключно адвокатами з 1 січня 2018 року.

Колегія суддів зауважує на тому, що провадження у справі було розпочато до 1 січня 2018 року та представник відповідачів ОСОБА_6 здійснювала свої представницькі функції під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Застосування приписів процесуального закону саме у такий спосіб, передбачений абзацом 3 пп.11 п.16-1 Перехідних Положень Конституції України, представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

З приводу клопотання позивача про прийняття окремої ухвали про скоєння головою Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_2, та громадянкою ОСОБА_6 вчинків, які кваліфікуються ч.1, ч.4 ст.358, ст. 366 КК України, та направлення даної ухвали до прокуратури, колегія суддів зазначає на таке.

У відповідності до ч.9 статті 249 КАС України, окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

За підсумками розгляду даної справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про прийняття окремої ухвали та направлення її до прокуратури.

Виходячи із викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а саме: ст. 24 КАС України (редакції чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції), тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки справу розглянуто неповноважним судом.

В силу приписів ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Згідно до п.2 ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Пунктом 1 частини 3 статті 317 КАС України визначено, що порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хаківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 року по справі № 820/2747/17 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 по справі № 820/2747/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_7
Судді ОСОБА_8 ОСОБА_9

Повний текст постанови складено 22.03.2018 року.