Справа № 813/4460/17
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/4460/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

16 год. 19 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Приймака С.І., представника відповідача Міклюша Т.Р., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Орус» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання дій протиправними, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Орус» (далі - позивач, ТОВ НВФ «Орус») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Львівській області) про визнання дій інспектора Головного управління ДФС у Львівській області, який склав акт перевірки від 20.09.2017 року № 1515/13-01-14-01/19339942:

- в частині самостійного, поза межами судового розгляду, визнання дій Львівської міської ради при прийнятті ухвали Львівської міської ради від 20.01.2015 року № 4270 "Про затвердження Програми сприяння розвитку Львівських товаровиробників на 2015 рік" такими, що мають обмеження розміру дискреції Львівської міської ради щодо визначення розміру орендної плати, понижуючих коефіцієнтів в її нарахуванні;

- в частині самостійного, поза межами судового розгляду, визнання ухвали Львівської міської ради від 20.01.2015 року № 4270 «Про затвердження Програми сприяння розвитку львівських товаровиробників на 2015 рік» такою, що не відповідає Податковому кодексу України;

- в частині самостійного, поза межами судового розгляду, визнання договірних відносин між ТОВ Науково-виробнича фірма «Орус» та Львівською міською радою щодо оренди земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 317-Б (кадастровий номер :12:001:0001), недійсними.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що державний податковий інспектор, який складав акт перевірки ТОВ НВФ «Орус» № 1515/13-01-14-01/19339942 від 20.09.2017 року допустив вчинення дій, які є протиправними, оскільки вчинені з перевищенням його повноважень. Зокрема, висновки, які прийнято інспектором самостійно, поза межами судового розгляду, про визнання дій Львівської міської ради при прийнятті ухвали № 4270 від 20.01.2015 року такими, що мають обмеження розміру дискреції Львівської міської ради щодо визначення розміру орендної плати, понижуючих коефіцієнтів в її нарахуванні; визнання ухвали Львівської міської ради № 4270 від 20.01.2015 року такою, що не відповідає Податковому кодексу України, а також визнання договірних відносин між позивачем та Львівською міською радою щодо оренди земельної ділянки недійсними, є протиправними, оскільки повноваження контролюючих органів чітко визначені у Податковому кодексі України та серед таких, вищевказані не значаться. Разом з тим, контролюючий орган як зацікавлена особа не позбавлений права звертатися до суду про визнання нормативно-правового акту недійсним і не наділений правом самостійно, в позасудовому порядку, надавати такому правову оцінку. Вказані ухвали львівської міської ради в судовому порядку не оскаржені, недійсними не визнані, підлягають до виконання. Навіть за наявності ознак недійсності правочину податкові органи мають право звертатись до суду, у тому числі подавати позови до судів з позовами про визнання оспорюваних правочинів недійсними. Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що є неправильним виходячи із загальних засад судочинства. Оскільки вказані протиправні дії інспектора мали наслідком накладення на позивача додаткових фінансових навантажень у вигляді плати за оренду землі та штрафних санкцій відповідно до винесеного на підставі акту перевірки від 20.09.2017 року податкового повідомлення-рішення № від 12.10.2017 року, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 27.12.2017 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, а ухвалою суду від 16.02.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив (а.с. 110-112), просив позов задовольнити повністю.

У судове засідання 13.03.2018 року позивач явки уповноваженого представника не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Суд ухвалив розгляд справи продовжити без його участі, оскільки підстав для відкладення розгляду справи за ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України немає та його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю, з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов за вх. № 1280 від 17.01.2018 року (а.с. 87-89). Зазначив, що при проведенні перевірки, про яку позивача повідомлено належним чином, з метою здійснення всебічного аналізу господарської діяльності ТОВ НВФ «Орус» ревізорами досліджено всі представлені первинні документи, які фіксують проведені фінансово-господарські операції, та зроблено висновки, які викладені у акті перевірки від 20.09.2017 року. Пояснив, що оцінка акта, в тому числі, оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення в ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта. Зауважив, що відповідні висновки неодноразово висловлювались судами та підтверджується відповідною судовою практикою. З огляду на викладене, позовні вимоги є протиправними, безпідставними, а позов задоволенню не підлягає.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, дослідив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини та встановив таке.

25.07.2017 року Головним управлінням ДФС у Львівській області відповідно до повідомлення № 404 (а.с. 90) попереджено ТОВ НВФ «Орус», що згідно з планом-графіком проведення документальних планових перевірок ГУ ДФС у Львівській області на підставі ст. 77 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДФС у Львівській області від 25.07.2017 року № 3172 «Про проведення документальної виїзної планової перевірки» (а.с. 92) з 22.08.2017 року буде проведено документальну виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання податкового валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби. Позивача також повідомлено про необхідність забезпечення надання всіх необхідних документів.

Вказане повідомлення позивач одержав 02.08.2017 року (а.с. 91).

22.08.2017 року посадовим особам ГУ ДФС у Львівській області видано направлення на перевірку № 5923, № 5924, № 5925 (вручені директору підприємства позивача 28.08.2017 року), № 5926, № 6119 (вручене головному бухгалтеру підприємства 28.08.2017 року) (а.с. 94-98).

06.09.2017 року ГУ ДФС у Львівській області видано наказ № 3912 „Про продовження термінів проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ НВФ «Орус» з 07.09.2-17 року терміном 5 робочих днів (а.с. 93).

20.09.2017 року за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ НВФ «Орус» податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період, з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року складено акт № 1515/13-01-14-01/19339942 (а.с. 28-82).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.п.14136, п.п.14.1.56, п.п.14.1.228 п.14.1 ст.14, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1, п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.1, п.138.4 ст.138, п.150.1 ст.150, п.п.140.4.2 п.140.4 ст.140 ПК України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування на суму 887819грн.;

- п.п. 12.3.7 п. 12.3 ст. 12, п.п. 14.1.72, п.п. 14.1.73, п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14, п. 284.1 ст. 284, п. 288.1, п. 288.4, п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст.288 ПК України, в результаті чого занижено суму орендної плати за землю на суму 477766,22грн.;

- ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині несвоєчасного надходження товару по імпорту до фірми-нерезидента.

На підставі вказаного акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 12.12.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем орендна плата за землю в сумі 597208,15 грн., в тому числі 477766,52 грн. за основним платежем та 119441,63 грн. за штрафними санкціями.

Позивач не погоджуючись із висновками контролюючого органу, викладеними в розділі 3.1.6 «Орендна плата» акта від 20.09.2017 року, вважаючи, що такі спричинили негативні наслідки для позивача, а саме, накладення на позивача додаткових фінансових навантажень відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 12.10.2017 року, прийнятого на підставі акта перевірки від 20.09.2017 року, звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

З урахуванням наведеного, можна дійти висновку про те, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України, який. зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Суд зазначає, що порядок проведення перевірки в межах цієї адміністративної справи не оскаржено.

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати (п. 86.1 ст. 86 ПК України).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов'язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом. (п. 86.1 ст. 86 ПК України)

Відповідно до п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745), акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Утім, діяльність із складання за результатами проведеного аналізу висновків є реалізацією покладених на працівників контролюючого органу посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання платником податків податкової дисципліни.

Такий висновок не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів та не створює жодних перешкод для діяльності платника податків, що зумовлює відсутність порушень у реалізації охоронюваних законом інтересів особи.

Вказаний висновок відповідає позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 23.01.2018 року у справі № К/9901/440/18.

З огляду на викладене, дії інспектора ГУ ДФС у Львівській області, який склав акт перевірки № 1515/13-01-14-01/19339942 від 20.09.2017 року, не породжують правових наслідків для позивача.

На думку суду, сам по собі акт перевірки не має для платників податків ніяких наслідків. Правові наслідки настають у зв'язку з прийняттям податковим органом відповідного рішення, прийнятого на підставі акту перевірки.

При цьому обов'язковою умовою визнання рішення недійсним (нечинним) є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Позивачем не доведено, в який спосіб наявність акту перевірки породжує, змінює або припиняє його права та обов'язки, оскільки саме прийняті за результатом розгляду акту перевірки рішення контролюючого органу породжують правові наслідки для позивача і саме при дослідженні правомірності прийняття таких рішень може встановлюватись наявність або відсутність порушень, викладених в акті перевірки.

Суд зважає на покликання позивача на те, що КАС України розрізняє три види порушень з боку суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскарженими: рішення, дії чи бездіяльність, однак, зазначає, що дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду в суді, оскільки заперечення, зауваження до акта перевірки (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов'язані з включенням до акта висновків, є обов'язковими, тоді як самі висновки такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені в акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення в ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Вказана позиція викладена також у постанові Вищого адміністративного суду України у справі № К/800/9261/16 від 08 червня 2017 року, в якій суд зазначає, що висновки, викладені в акті податкового органу, складеного за результатом перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків. Натомість висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків. Відповідно, акти перевірки не порушують права платників податків безвідносно до змісту таких актів, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо протиправності дій по складанню та включенню до актів перевірки будь-яких даних.

В судових засіданнях представник відповідача зауважив, що в провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Орус» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від № від 12.10.2017.

Як зауважив сам позивач у тексті позовної заяви таке прийняте на основі оскаржуваного акта перевірки, та, відповідно при дослідженні правомірності винесення такого, судом досліджено висновки, викладені в оскаржуваному в межах цієї справи акті перевірки від 20.09.2017 року.

Судом за допомогою відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що 28.12.2017 року у вказаній справі прийнято рішення, яким адміністративний позов задоволено повністю. Станом на момент розгляду цієї справи вказане судове рішення законної сили не набрало та оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.3 КАС України передбачено, що У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши в сукупності докази, долучені до матеріалів справи, оскільки оскаржувані дії посадової особи відповідача не породжують правових наслідків для позивача, не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків, вказане виключає підстави для задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Орус» (79069, м. львів, вул. Шевченка, 317Б; ) до Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) про визнання дій протиправними, - відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2018 року.

Суддя Качур Р.П.