Справа № 307/3082/17
Суддя: Чопик В. В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/3082/17
Провадження № 2-а/307/22/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Чопик В.В., при секретарі Олексій Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою с. Велика Уголька, 314, до роти № 1 БУПП в м. Житомирі ДПП лейтенанта ОСОБА_2, місце розташування: м. Житомир, вул.. Чуднівська (Черняховського), 98, про скасування постанови БР № 658607 в справі про адміністративне правопорушення від 02.12.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 02 грудня 2017 р. посадовою (службовою) особою відповідача - лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову БР №658607 від 02.12.2017р., в справі про адміністративне порушення. Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, внаслідок порушення мною п. 31.4. З А Правил дорожнього руху України і накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн. Винесену постанову вважає незаконною, оскільки вона винесена з порушенням норм права, суперечить вимогам закону, та не відображає дійсних обставин справи, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав. Вказане в постанові порушення він не здійснював. Пункт 31.4.3 А ПДР України встановлює загальні вимоги відповідності технічного стану транспортних засобів вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Зовнішні світлові прилади: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; в його випадку кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів повністю відповідають вимогам конструкції транспортного засобу, так як вони не перероблялися ним, а поліцейські взагалі не порівнювали наявні вузли та агрегати з вимогами конструкції транспортного засобу. Перелік конкретних вимог до технічного стану частин, вузлів та механізмів транспортних засобів, невідповідність яким передбачає заборону експлуатації, викладено в п. 31.2-31.4 ПДР України і безпосередньо в ч. 1 ст. 121 КУпАП. Жоден з цих нормативних документів не передбачає заборони експлуатації і як наслідок накладення стягнення за те, що не працював задній лівий габарит. Всупереч положенням ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП лейтенантом поліції ОСОБА_3 не було повно і обєктивно зясовано обставини справи. В постанові відсутні посилання на нормативні документи, що забороняють експлуатацію автомобіля, якщо не працював задній лівий габарит. Наказ МВС України № 534 від 13.10.2008 року «Про затвердження Порядку здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час і експлуатації» не наділяє працівників поліції правом проводити контроль стану заднього лівого габариту під час їх експлуатації, в період між державними технічними оглядами. Перелік параметрів, що підлягають контролю під час експлуатації транспортного засобу, вказано в п. 14 «Акті перевірки технічного стану колісного транспортного засобу», форма якого затверджена цим же наказом. Такий акт на місці перевірки поліцейським при ньому не складався і копія його йому не надана. Тому не зрозуміло звідки лейтенант поліції ОСОБА_2 взяв дані, що внесені ним в постанову БР №658607 в справі про адміністративне правопорушення про непрацюючий задній лівий габарит. Не зрозуміло, що взагалі мали на увазі поліцейські, вказуючи в протоколі і постанові термін «не працюючий задній лівий габарит», оскільки в Правилах дорожнього руху України та інших нормативних документах цей термін взагалі відсутній, а використовується термін «світові прилади». Всупереч ст. 33 КУпАП посадовою особою відповідача не враховані характер вчиненого правопорушення, особа порушника, його майновий стан. На нього, хоч вперше притягується до адміністративної відповідальності накладено максимальний, з передбачених за вказане в постанові порушення, адміністративний штраф - 340 грн., а він є безробітним батьком 3-х дітей. Йому взагалі не було надано правову допомогу і навіть не запропоновано скористатися нею. Тому просить суд постанову в справі про адміністративне правопорушення БР №658607 від 02.12.2017 р., винесену відповідачем стосовно нього скасувати.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року позов був залишений без руху і позивачеві наданий строк для усунення недоліків, тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали.

23 січня 2018 року позивачем на усунення недоліків було надано ряд документів і ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду в спрощеному порядку без виклику сторін.

Суд, дослідивши наявні у справі докази приходить до висновку про можливість задоволення адміністративного позову з таких підстав.

На підставі ч. 2 ст. 222 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право за адміністративні правопорушення, передбачені, частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 123, статтею 125, частиною першою статті 126, частинами першою і другою статті 127, частинами першою і другою статті 127, частинами третьою, восьмою, дев'ятою і десятою ст.133-1 цього Кодексу, - працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як передбачено ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративні правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 1 статті 276 КпАП України встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного суду України від 26.05.2015 року по справі №5-рп/2015 встановлено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП України. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 77 Кодексу Адміністративного Судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР № 658607 від 02.12.2017 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.1 КпАП України і на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. за те, що керував автомобілем на якому не працював задній лівий габарит.

Частина 1 статті 121 КпАП України передбачає відповідальність за наступні правопорушення - Керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Об'єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху та встановлений порядок використання транспортних засобів.

Об'єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах:

1) керування транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів (формальний склад).

Суб'єкт адміністративного проступку - спеціальний (водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом - водійське посвідчення тощо).

Суб'єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Пунктом 31.4 Правил дорожнього руху України встановлено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

Згідно з вимогами пункту 31.4.3 ПДР України - зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Таким чином, аналіз наведених вище норм закону дає підставу зробити висновок, що порушення у вигляді «не працював задній лівий габарит», не передбачено ані Правилами дорожнього руху України, ані статтею 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

А тому, за таких обставин, суд доходить до висновку про те, що скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відповідності з вимогами діючого законодавства позивач при зверненні до суду був звільнений від оплати судового збору.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності з вимогами ст.4 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду фізичної особи з адміністративним позовом немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи встановлений на рівні 1762 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.5, 8, 14, 22, 72-79, 211, 220, 241-246, 250, 271, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову серії БР № 658607 від 02 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.1 КпАП України, скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір у розмірі 1762 грн.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади в Україні за адресою: http://court.gov.ua/sud0711/.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Тячівський районний суд Закарпатської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21 березня 2018 року.

Суддя: В.В. Чопик