Справа № 389/333/18
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

22 березня 2018 року м. Кропивницький Справа № 389/333/18

провадження № 2-іс/811/50/18

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Сагун А.В. розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області про зобов'язання винити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області в якому просить:

- визнати суб'єкта владних повноважень Знам'янської міської ради протиправною;

- зобов'язати відповідача суб'єкта владних повноважень Знам'янську міську раду забезпечити його житловою площею.

Ухвалою Знам'янського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2018 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області про зобов'язання винити дії передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Дослідивши матеріали позову, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що даний позов не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Так, згідно матеріалів позову ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Виконавчому комітеті Знам'янської міської ради Кіровоградської області, як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорія, черга №17, інвалід війни 2 група, черга №6 з 2007 року. На неодноразові звернення про забезпечення житлом йому відмовляли мотивуючи тим, що будівництво не ведеться, коштів на купівлю житла не має, а тому і можливість забезпечення житлом відсутня.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем пов'язані з реалізацією позивачем права на житло.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві.

Водночас, за правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зокрема, як вже встановлено судом, спірні правовідносини виникли у зв'язку із незабезпеченням позивача житлом.

Відповідно до ст.2 Житлового кодексу Української РСР (редакція від 01.01.2018 р.) завданнями житлового законодавства Української РСР є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією СРСР і Конституцією Української РСР права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

В широкому розумінні житловими правовідносинами вважаються будь-які відносини, що складаються навколо спеціального об'єкта - житла.

При цьому, виділяють шість основних видів житлових відносин: 1) відносини щодо користування жилими приміщеннями на підставі договору найму або за іншими підставами; 2) відносини в галузі забезпечення громадян жилими приміщеннями; 3) відносини щодо користування службовими жилими приміщеннями, гуртожитками, іншими спеціалізованими жилими приміщеннями (жилими будинками); 4) відносини, що виникають у галузі управління, експлуатації, забезпечення схоронності і ремонту житлового фонду; 5) відносини, що виникають у зв'язку з будівництвом і набуттям у власність житлового будинку або його частини; 6) відносини, пов'язані з житлово-комунальним обслуговуванням громадян.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами в даній справі, є виключно цивільно-правовими, а відтак не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в даному випадку наявний спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, що виникають із житлових відносин.

Натомість, той факт, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, не змінює правової природи спірних відносин, оскільки характер інтересу у спорі є приватноправовим, та жодним чином не публічно-правовим.

Отже, у даному випадку існує спір про право, що у свою чергу унеможливлює його розгляд в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникають із житлових відносин, тому як, в кінцевому рахунку, пов'язані з набуттям громадянина житла у власність, що є наслідком, зокрема, знаходження особи на квартирному обліку.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на отримання житла, а також правовідносини, що є похідними від такого спору, є не публічними, а приватно - правовими, а відтак, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в Постанові від 02 грудня 2014 року у справі №21-530а14, від 21.12.2016 року у справі №815/1277/14 та Вищим адміністративним судом України в Ухвалі від 17 грудня 2015 року у справі №804/315/15.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Крім того, відповідно до вимог ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі Беллет проти Франции (Bellet v. France),суд з прав людини зазначив, що ст. 6 пар. 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У даному випадку позивач знаходиться з відповідачем у певних спірних правовідносинах, вважає, що діями відповідача порушуються його права і, відповідно, позивач має право на захист своїх прав саме на цій стадії розвитку вказаних правовідносин, але за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, беручи до уваги наведене, а також те, що даний спір не є публічно-правовим у розумінні приписів КАС України, оскільки стосується правовідносин, пов'язаних із особистими правами позивача на житло, що свідчить про наявність між сторонами відносин, зокрема, приватноправового характеру, що відповідно унеможливлює розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 170, 248, 256, 295 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області про зобов'язання винити дії.

Розяснити позивачеві, що вказаний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку в строк, встановленому ст.295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_2