Справа № 826/3863/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3863/16 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

10.03.2016 ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, (надалі - Відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Відповідач-2), про визнання протиправним рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині визнання нікчемною транзакцію (операцію) від 19.02.2015 з перерахунку коштів в сумі 149 000,00 грн. на поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 від юридичної особи Приватного акціонерного товариства «УПСК», що була здійснена з призначенням платежу «Позика згідно договору №49 від 19.02.2015 без ПДВ», відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського рахунку №018-28803-190215 від 19.02.2015.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не вчинив дії щодо включення його до загального реєстру вкладників на підставі договору банківського рахунку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2018 р. позовні вимоги задовольнити частково: визнано протиправним рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемною транзакцію (операцію) від 19.02.2015 з перерахунку коштів в сумі 149 000,00 грн. на поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 від юридичної особи Приватного акціонерного товариства «УПСК», що була здійснена з призначенням платежу «Позика згідно договору №49 від 19.02.2015 без ПДВ», оформлене наказом від 18.09.2015 №822; зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунків ОСОБА_3, відкритих у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини цієї справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач діяв в межах та спосіб визначений законом.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та про законність рішення суду у даній справі.

Фондом гарантування вкладів також подано відзив, в якому підтримано доводи апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19.02.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Українська пожежн-страхова компанія» (ПрАТ «УПСК») укладено договір безпроцентної цільової позики (поворотної фінансової допомоги)№ 49.

Предметом даного Договору є безпроцентна цільова позика (поворотна фінансова допомога), що надається ОСОБА_3 в розмірі 149 000 грн. 00 коп.

З метою отримання коштів за Договором № 49 від 19.02.2015 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено Договір №018-28803-190215 банківського рахунку фізичної особи, (далі по тексту - договір банківського рахунку), за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у гривнях та здійснює його банківське обслуговування, нараховує відсотки на позитивний залишок коштів. (а.с.26)

На виконання умов Договору безпроцентної цільової позики (поворотної фінансової допомоги)№ 49 від 19.02.2015 року, ПрАТ «УПСК» на відкритий в ПАТ «Дельта Банк» поточний рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 перераховано грошові кошти у розмірі 149 000 грн. 00 коп.

Повідомленням про нікчемність правочину №9294/147 від 29.09.2015 позивача повідомлено про нікчемність договору нікчемність транзакції (операції) від 19.02.2015 з перерахування коштів у сумі 149 000,00 грн. на поточний (картковий) рахунок останнього НОМЕР_1 від юридичної особи - клієнта банку Приватного акціонерного товариства «УПСК», - що була здійснена з призначенням платежу «Позика згідно з договором №49 від 19.02.2015 без ПДВ», згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивача не було включено до Переліку вкладників АТ «Дельта Банк» та Загального реєстру вкладників.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI) (далі по тексту Закон №4452-VI) встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати цим Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між цим Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно ч. 2 ст.1 Закону №4452-VI метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 17 ч.1 ст.2 Закону №4452-VI встановлено поняття уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Пунктами 3 та 4 вказаної частини визначені поняття: вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст.27 Закону №4452-VI.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 1 ст.27 Закону №4452-VI).

Частина 3 вказаної статті Закону №4452-VI визначає, що Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Згідно із статтею 28 вказаного Закону №4452-VI, Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 34 Закону №4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України». Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Статтею 37 Закону №4452 визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, яка діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду визначається Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860, (надалі - Положення №14).

Стаття 36 Закону №№4452-VI визначає наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Статтею 37 Закону №№4452-VI передбачені повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, згідно п.4 та п.6 ч.2 ст.37 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду має право, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Стаття 38 Закону №4452-VI встановлює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Частиною 1 цієї статті уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Згідно частини 2 цієї ж статті протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

Відповідно до частини 4 ст.38 Закону №4452-VI Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Постановою правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності. Зокрема, Банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладом фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

03.11.2014 головою Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» прийнято наказ за №2650 «Щодо стабілізації діяльності Банку», згідно якого з 04.11.2014 з метою стабілізації діяльності Банку запроваджено виконання певних обмежень, зокрема: щодо недопуску проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до 04.11.2014, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Надалі, на підставі постанови правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення за №51 про запровадження з 03.03.2015 по 02.06.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015 включно.

Постановою правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

На виконання даної постанови Національного банку України від 02.10.2015 №664 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації цього Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначених ст.ст. 37, 38, 51, ч. 1 та 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

На офіційному сайті Фонду розміщено оголошення, про те, що Фонд розпочне виплати вкладникам ПАТ «Дельта Банк» за Загальним реєстром (не залежно від часу закінчення строку депозитного договору) з 08.10.2015 на офіційному сайті Фонду розміщено оголошення, про те, що Фонд розпочне виплати вкладникам ПАТ «Дельта Банк» за Загальним реєстром (не залежно від часу закінчення строку депозитного договору) з 08.10. 2015.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визнання нікчемними операції з перерахування коштів від ПрАТ «УПСК» на поточний рахунок позивача визначено п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Умовою застосування п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» при встановленні нікчемності правочину є мета надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством. Однак, у правовідносинах, що склались між сторонами, ОСОБА_3 є вкладником банку у розумінні ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не кредитором, та одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200000,00 грн. прямо встановлена законодавством України, а тому посилання на п.7 ч.3 ст.38 вказаного Закону не є належною підставою для визнання правочину, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта банк», нікчемним.

Апелянт стверджує, що переказ коштів на рахунок позивача у розмірі 149 000,00 грн. було здійснено з рахунку юридичної особи ПрАТ «УПСК» та відповідна операція була здійснена у період дії постанови Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою встановлено обмеження в діяльності банку, в той же час, зазначена постанова становить банківську таємницю, адресується посадовим особам банку, а не вкладникам і позивач не міг знати про її зміст та встановлені обмеження, а тому невиконання посадовими особами банку постанови Національного банку України, навіть якщо таке і мало місце, не є саме по собі підставою для висновку про нікчемність відповідних правочинів та операцій. Відповідачем не надано доказів, що такі дії щодо перерахунку коштів з банківського рахунку юридичної особи на рахунок фізичної особи суперечать законодавству або укладеним договорам.

Негативні наслідки при невиконанні банком рішень Національного банку України щодо обмеження чи припинення операцій настають саме для такого банку, а не для його клієнтів (вкладників), а тому позивач не може нести відповідальність за дії (бездіяльність) фінансової установи та зазнавати на підставі цього негативних наслідків.

Водночас апелянт вказує на зазначення в рішенні Виконавчої дирекції Фонду (протокол №174/15 від 27 липня 2015 року), що керівників структурних підрозділів банку було повідомлено про обмеження на здійснення певних операцій, встановлені постановою Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ, лише 15 січня 2015 року, а тому факт надання переваги банком кредиторам може бути доведений виключно щодо договорів банківського вкладу, укладених після 16 січня 2015 року.

В той же час, операція щодо перерахування коштів від ПрАТ «УПСК» на рахунок позивача № НОМЕР_1 відбулась 19.02.2015 року, як й укладення ПАТ «Дельта Банк» з позивачем договору банківського рахунку фізичної особи, тобто до повідомлення посадових осіб ПАТ «Дельта Банк» про відповідні обмеження, встановлені постановою Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ.

Стосовно перерахування коштів на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 від юридичної особи ПрАТ «УПСК» колегія суддів зазначає, що позивач не заперечує надходження коштів на його рахунок від ПрАТ «УПСК» та на підтвердження наявності законних підстав для такої операції ОСОБА_3 додано до матеріалів справи копію договору банківського рахунку фізичної особи від 19.02.2015 № 018-28803-190215 та факт відповідного перерахування коштів у сумі 149000,00 грн. сторонами визнається.

Крім того, умови обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_1, відкритого позивачу, не містять жодних обмежень щодо надходження коштів на рахунок позивача від інших осіб.

В той же час, ПрАТ «УПСК», яким перераховано кошти на рахунок позивача, має право вільно розпоряджатися коштами, які є його власністю. Апелянтом не надано доказів, що такі дії щодо перерахунку коштів з банківського рахунку юридичної особи на рахунок позивача суперечать законодавству або укладеним договорам.

Перераховані на поточний рахунок позивача грошові кошти від ПрАТ «УПСК» за договором безпроцентнох цільової позики №49 від 19 лютого 2015 року перейшли у власність позивача, оскільки в силу ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на концепцію, яка вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

В розумінні ст.177 ЦК України грошові кошти позивача є об'єктом його майнових прав, а тому ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини та ст.41 Конституції України є непорушними до тих пір, поки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом. Натомість, відповідачем всупереч ч.2 ст.71 КАС України не доведено існування вказаного балансу та відсутність майнових прав позивача на кошти, що розміщені на банківському рахунку.

Отже, позивачем було дотримано умови договору №018-28803-190215 банківського рахунку та п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта банк».

Посилання апелянта, що згідно оспорюваного наказу застосовано лише наслідки нікчемності, натомість, правочини не визнавались нікчемними, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки уповноважена особа Фонду має право застосувати наслідки нікчемності правочинів лише за умови визнання правочинів нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, відповідне рішення уповноваженої особи має бути належним чином оформлено у вигляді наказу (розпорядження тощо) та мотивовано щодо наявності підстав, визначених законодавством, щодо нікчемності відповідних правочинів.

Враховуючи зазначені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявності підстав, передбачених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» для визнання нікчемними операції з перерахування коштів від ПрАТ «УПСК» на поточний рахунок позивача та договору банківського рахунку, укладеного позивачем з ПАТ «Дельта Банк», висновок про нікчемність вказаних правочинів є таким, що ґрунтується на припущеннях та ймовірності, а отже є необґрунтованим і безпідставним, не надано доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Крім того, в силу положень ч.3 ст.228 ЦК України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом, натомість відповідного судового рішення про визнання недійсним договору №018-28803-190215 банківського рахунку від 19 лютого 2015 року та операції щодо перерахуванні грошових коштів у сумі 149000,00 грн. від ПрАТ «УПСК» на поточний рахунок позивача та застосування правових наслідків недійсності матеріали справи не містять.

Згідно наявної в матеріалах справи виписки по особовим рахункам від 24.12.2015 року на рахунку позивача № НОМЕР_1 наявні кошти у розмірі 149 246,77 грн.

Отже, загальна сума грошових коштів на рахунках позивача, що мають статус вкладу становить 149 000 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок Фонду гарантування вкладів.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність прийнятих ним рішень, позивач на підтвердження обґрунтованості позовних вимог надав достатньо належних та допустимих доказів, всі наведені апелянтом аргументи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при прийнятті даного рішення судом апеляційної інстанції враховано правову позицію Вищого адміністративного суду України висловлені в ухвалі від 06.07.2017р. при розгляді справи № К/800/8739/16 (802/3997/15).

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Повний текст постанови виготовлено 19.03.2018.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.