Справа № 370/370/17
Суддя: Мазка Н. Б.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

Справа №370/370/17

"26" лютого 2018 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.

із секретарем Захарченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Макарівського району Київської області адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Києво-Святошинського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Києво-Святошинського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має посвідчення категорії 1, є інвалідом другої групи. До листопада 2011 року у відповідності до вимог Закону України «Про статут і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII, отримував державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком.

Проте, у зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір його пенсії значно зменшився. Тому, з метою врегулювання даного питання звернувся до відповідача з відповідною заявою, в якій просив провести нарахування та виплату належних йому пенсій як інваліду-ліквідатору ЧАЕС у відповідності до Конституції України, на що отримав відмову.

Позивач просить: - визнати протиправним порушення з боку відповідача по відношенню до нього вимог статей 22 та 46 Конституції України, якими відповідач відповідно до п.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, зобов'язаний керуватися у своїй діяльності, а також підп. 7 та 8 п. 4 цього Положення, згідно яких відповідач призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, для чого забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок державного бюджету України;

- зобов'язати відповідача негайно поновити його права отримувати державні пенсії як інваліду-ліквідатору ЧАЕС 2 групи у розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, для чого зобов'язати негайно здійснити відповідний перерахунок та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України;

- допустити негайне виконання судового рішення.

Представник позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечила, просила відмовити в їх задоволенні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 06 липня 2001 року Київською облдержадміністрацією (а.с.5).

Згідно Витягу із Акту огляду у МСЕК до довідки сер. КИО-1 №147720 ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності - довічно (а.с.6), причина інвалідності - захворювання пов'язані з роботами по ЛН на ЧАЕС.

Перебуває на обліку в управлінні і отримує пенсію по інвалідності 2 групи захворювання, пов'язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 23.02.2011 року, яка у встановленому законодавством порядку набрала законної сили, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Макарівському районі здійснити перерахунок та виплату з урахуванням ст.28 ЗУ від 09.07.2003р. №1058-IУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, віднесеним до 1-ої категорії -інваліду 2-ої групи в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.50 ЗУ від 28 лютого 1991 року №796 - XII «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, що діяла до визнання неконституційними змін до вказаних статей Закону) та державної пенсії особам, віднесеним до 1-ої категорії по 2-ій групі інвалідності у розмірі 08 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.54 ЗУ від 28 лютого 1991 року №796 - XII «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, що діяла до визнання неконституційними змін до вказаних статей Закону) починаючи з 20 липня 2010 року.

На виконання зазначеної постанови суду відповідач здійснив перерахунок та виплачував позивачу пенсію у розмірах, передбачених ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, яка була чинною на той час, про що зазначив у своєму листі №6/Т-06 від 27.01.2017 року (а.с.8-9).

Однак, з 01 листопада 2011 року виплата пенсії у вищевказаному розмірі припинена.

13.01.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив поновити його Конституційні права встановлені статтями 21, 22, 46 Конституції України, розрахувати та сплатити йому державні пенсії як інваліду-ліквідатору ЧАЕС за весь час порушення вимог Конституції України (а.с.7).

Згідно листу №6/Т-06 від 27.01.2017 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви, при цьому роз'яснив, що з 01.01.2012 року вступила в дію постанову Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої позивачу проводяться нарахування та виплата пенсії як інваліду 2 групи захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС

Перевіряючи правомірність відмови відповідача щодо відмови позивачу у поновленні пенсійних виплат у розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, суд враховує наступні положення чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.46 Конституції України, пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

23.11.2011 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої було змінено порядок обчислення пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою та зроблено перерахунок пенсій з 01.01.2012 року.

Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26.12.2011 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу УІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», було визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу УІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 року з наступними змінами, де Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.

Відповідно ч.1 ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України є органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто Кабінету Міністрів України надано право визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в п.п.2, 3 ст.116 Конституції України.

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів, є обов'язковими для виконання на всій території України для органів державної влади при виконання ними своїх функцій, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (ст.22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (п.1 ст. 2).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначення як законами України так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

Слід звернути увагу на те, що Конституційний Суд України у своєму рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 року виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2,3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно частини третьої статті 46 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами внесеними, Законом України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 54 вищезгаданого закону умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Таким чином, розмір пенсії визначений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пунктом 12 даної Постанови передбачено, що у разі, коли розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в інвалідів учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, зокрема інвалідів 2 групи 255 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Отже, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Таким чином, розмір пенсії позивача визначений відповідно до умов Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплачується у розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року, тому відповідачем не порушуються права позивача щодо призначеного та виплаченого розміру пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що розмір пенсії позивача визначений відповідно до умов Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплачується у розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року, тому відповідачем не порушуються права позивача щодо призначеного та виплаченого розміру пенсії, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 46, 116-117 Конституції України, ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 122, 242-246, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Києво-Святошинського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду, в порядку та строки передбачені ст.ст.295, 297 з урахуванням положень п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя