Справа № 296/4821/14-а
Суддя: Шалота К. В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/4821/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Шалоти К.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Житомирі Житомирської області до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконними дій та скасування постанови про арешт коштів боржника, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2014 року Управління пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області (далі - Відповідач), в якому просить визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Житомирській області та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 23 травня 2014 року.

Поданий позов обгрунтований тим, що зазначена постанова про накладення арешту на кошти боржника прийнята безпідставно та всупереч нормам чинного законодавства, оскільки, виконання судових рішень про стягнення соціальних виплат з державних органів належить до компетенції органів державної казначейської служби, крім того, бюджетними програмами не передбачено призначень щодо забезпечення виконання рішень суду.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01 вересня 2014 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з"явилася, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, через канцелярію суду подав письмові заперечення, у яких просив справу розглядати у його відсутності та посилаючись на законність та обґрунтованість постанови про арешт коштів боржника від 23.05.2014 року просив у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи вищевикладене, а також, зважаючи на відсутність перешкод для розгляду позовної заяви про визнання незаконними дій та скасування постанови про арешт коштів боржника, на підставі вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, Корольовський районний суд м. Житомира ухвалив розглядати адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області від 23.05.2014 року ВП № 42496276 накладено арешти на кошти, що містяться на рахунках ГУ ДКСУ у Житомирській області (а.с. 36).

Дана постанова була прийнята на виконання виконавчого листа №2а-1781/11 виданого 20.03.2013 року Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі на користь ОСОБА_1 основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 01.12.2010 року по 10.06.2011 року в сумі 33728,70 грн.

Згідно з статтею 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до вимог статті 129 Конституції України обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, а згідно з ст.ст. 7, 14 КАС України - принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних Положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Враховуючи, що виконавче провадження №42496276 відкрито на підставі виконавчого листа №2а-1781/11, який видано на виконання постанови суду, що набрала законної сили 19.12.2011 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» з 01 січня 2013 року, а тому згідно перехідних Положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вказаний виконавчий лист, виданий 20 березня 2013 року Корольовським районним судом м. Житомира, підлягає виконанню органом державної виконавчої служби.

Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.6 ч. 2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при винесенні постанови про накладення арешту на кошти боржника від 23 травня 2014 року державний виконавець діяв в межах та на підставі діючого законодавства.

Водночас, судом не береться до уваги посилання позивача на те, що Законом України "Про державний бюджет на 2014 рік" Пенсійному фонду не встановлено бюджетне призначення для забезпечення виконання рішень суду про стягнення коштів з Пенсійного фонду України, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Такі аргументи жодним чином не свідчать про незаконність рішення державного виконавця про накладення арешту коштів боржника за невиконання рішення суду.

Оскільки позивачем не було виконано вимоги відповідача про виконання рішення суду за виконавчим листом №2а-1781/11, виданий 20 березня 2013 року Корольовським районним судом м. Житомира, оскаржувана постанова про накладення арешту на кошти від 23 травня 2014 року, що містяться на рахунках Управління Пенсійного фонду України у м. Житомирі є належним способом забезпечення виконання рішення суду і винесена у порядок та спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 86, 128, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Корольовський районний суд м. Житомира, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконними дій та скасування постанови про арешт коштів боржника - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К. В. Шалота