Справа № 727/7938/17
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/7938/17
21 березня 2018 року
21 березня 2018 року Вінницьким апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2017 року - без змін.
Відповідно до частини 3 статті 34 КАС України вважаю за необхідне викласти окрему думку щодо спірних правовідносин, оскільки не згідний із судовим рішенням.
Як встановлено з матеріалів справи, з липня 2002 року позивач перебуває на обліку Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області і отримує пенсію за вислугою років (а.с.11).
17 листопада 2016 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з заявою про перерахунок йому пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам (а.с.14), проте листом № 628/Д-11 від 23 листопада 2016 року йому було відмовлено у зв'язку з тим, що підстав для перерахунку пенсії немає (а.с.13).
Листом від 23 листопада 2016 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії, в зв'язку із набранням чинності з 15 липня 2015 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, частина статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року, яка стосується перерахунку пенсій працівникам прокуратури втратила чинність.
Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснювало свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України.
Не погоджуюсь з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпаними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).
Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.
На час виходу позивача на пенсію, однією із складових соціального забезпечення працівників органів прокуратури було передбачене статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" пенсійне забезпечення.
При цьому вказаною нормою гарантовано умови призначення, виплати та перерахунку призначеної пенсії.
З матеріалів справи слідує, що позивачу пенсія виплачується на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", а не на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" в новій редакції, чи будь-якої іншої норми.
Тобто відповідач зазначаючи про те, що стаття 50-1 Закону України "Про прокуратуру" втратила чинність, продовжує її виконувати в частині виплати пенсії, одночасно відмовляючись її виконувати в частині перерахунку.
Посилання відповідача на не визначення Урядом порядку перерахунку пенсій також не може прийматись до уваги.
Відповідно до частини 4 статті 8 КАС України (в редакції, яка діяла на час прийняття судом першої інстанції рішення) забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Відмова у задоволенні позову з мотивів відсутності постанови Кабінету Міністрів України, яка б врегулювала порядок перерахунку пенсії, є порушенням вищевказаної норми та принципу верховенства права.
Відповідач не спростовує наявності права позивача на перерахунок пенсії, вказуючи лише на відсутність механізму перерахунку.
Враховуючи норми частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону № 1697-VІІ) та пункту 6 Перехідних положень до нього Держава своєчасно не виконала свого позитивного обов'язку, спрямованого на реалізацію прав громадян щодо встановлення нового механізму перерахунку пенсії, одночасно законодавчо ніде не закріпила, що до осіб, яким пенсію призначено до прийняття нової редакції Закону України "Про прокуратуру" перерахунок пенсії не повинен проводитись.
Людина не може нести будь-яку відповідальність через своєчасне не врегулювання Державою та відсутність правового механізму реалізації існуючого і гарантованого права.
Таким чином забезпечуючи принцип безперервності та гарантованості реалізації соціальних прав людини, до прийняття нового порядку перерахунку пенсії повинен застосовуватись попередній.
Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 06 жовтня 2015 року надаючи правовий висновок виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Суддя А.Г. Загороднюк