Справа № 264/4683/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року справа №264/4683/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2017 року (повний текст складено 14 грудня 2017 року в м. Маріуполь) у справі № 264/4683/17 (суддя І інстанції - Кузнецов Д.В.,) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Донецької області про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2017 року позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій інспектора роти №2 УПП в м.Маріуполі ДПП молодшого лейтенанта Дейко В.В, щодо тимчасового вилучення транспортного засобу протиправним; визнати постанову серії АР №877521 від 19.09.2017 року про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

В обгрунтування пзову зазначено, що дії інспектора поліції є протиправними, а оскаржувана постанова є незаконною, оскільки винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, а обставини викладені в ній не відповідають дійсності.

01 вересня 2017 року вона припаркувала свій автомобіль на тротуарі по вул. Георгіївській таким чином, що передня частина авто знаходилася на газоні та з іншої сторони було достатньо місця для проходу пішоходам, більше ніж 2 метри, тому вона не порушувала правила дорожнього руху. Проте її автомобіль намагався забрати евакуатор та вона заперечувала проти таких дій. Але автомобіль було вилучено та доставлено до штраф майданчику. Після скасування за її скаргою первісної постанови про накладення адміністративного стягнення 19 вересня 2017 року інспектором поліції знову було винесено постанову за порушення пунктів 15.9 ґ та 15.10. в Правил дорожнього руху. Вказує, що таких порушень з її боку допущено не було та вона не здійснювала зупинку не проїзній частині дороги, а поставила автомобіль на тротуарі, залишивши при цьому більше ніж 2 метри для пішоходів. Також зазначає, що під час вилучення автомобіля було порушено встановлений законодавством порядок, зокрема акт про тимчасове вилучення транспортного засобу не підписаний водієм евакуатора, не складено рапорт про факт появи водія під час завантаження автомобіля, автомобіль не повернуто. Також порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки після скасування постанови від 01.09.2017 року, повторно постанову у справі виносив той самий інспектор поліції.

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2017 року у справі № 264/4683/17 позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 877521 від 19.09.2017 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КпАП України. Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржену постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржену постанову винесено без всебічного та повного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції визнав встановленими недоведені обставини, що, як наслідок, призвело до порушення норм процесуального та матеріального права.

Також, в апеляційній скарзі зазначено, що транспортний засіб позивача евакуйовано через створення суттєвої перешкоди для руху пішоходії, що фактично унеможливлювало їх рух без виходу на проїзну частину.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу у якому висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 15.9. г) Правил дорожнього руху України визначено, що забороняється зупинка на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до пункту 15.10. в) Правил дорожнього руху України визначено, що забороняється стоянка на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 19 вересня 2017 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 877521 від 19.09.2017 року інспектором поліції роти №2 Управління патрульної поліції в місті Маріуполі лейтенантом поліції Дейко В.В. було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що вона 01 вересня 2017 року о 10 год. 04 хв. в місті Маріуполі по проспекту Металургів, 29 здійснила зупинку свого транспортного засобу HYUNDAI GETZ, держ. № НОМЕР_1 ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушила пункт 15.9 ґ), а також здійснила стоянку цього ж транспортного засобу де для руху пішоходів залишилось менше 2 метрів та транспортний засіб суттєво перешкоджав руху пішоходів на тротуарі, чим порушив пункт 15.10. в Правил дорожнього рухуУкраїни, , за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Також в цей же день і час інспектором поліції у присутності двох свідків та власника евакуатора було складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу HYUNDAI GETZ, держ.№ НОМЕР_1, який суттєво перешкоджав руху пішоходів на пішохідному тротуарі.

Відповідно до ст. 11 КАС України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести наявність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у порушенні правил зупинки та стоянки транспортних засобів на тротуарах та проїжджій частині.

При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, частина 4 статті 70 КАС Українизобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд першої інстанції зазначив, що в ході судового розгляду відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення у виді порушень пунктів 15.9 г) та 15.10 в. Правил Дорожнього Руху України, зокрема, у наданому відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції не вбачається достеменного порушення правил дорожнього руху.

Представлене відео містить лише момент часткового завантаження транспортного засобу з краю тротуару на евакуатор. Також відповідачем представлено фото транспортного засобу позивача, передня частина якого стоїть на газоні, а задня на тротуарі. При цьому відсутні належні докази схеми розташування та місця стоянки транспортного засобу на тротуарі із відображенням зовнішніх країв автомобіля до бордюрного каменю, що дозволяло би чітко визначити розмір вільного місця з усіх боків до краю проїзної частини, тротуару та пішохідного переходу, а також існування суттєвого перешкоджання дорожньому руху пішоходів. За відсутності складеної поліцейським чіткої схеми із фіксацією місця розташування транспортного засобу не можливо спростувати заявлені доводи позивача щодо наявності на тротуарі вільного місця (більше 2 метрів) для вільного руху пішоходам, а всі сумніви в такому випадку слід тлумачити на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких підстав відповідачем не доведено достатніми та належними доказами порушення позивачем пункту 15.10. в) Правил дорожнього руху України, яким заборонено стоянку на тротуарах, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Судом апеляційної інстанції проведено огляд відеоінформації, яка міститься на диску. Як встановлено колегією суддів на даному диску міститься відеозапис момент часткового завантаження транспортного засобу з краю тротуару на евакуатор, на даному відеозаписі відсутня фіксація адміністративного правопорушення, яке зазначено в спірній постанові.

Також відповідачем представлено фото транспортного засобу позивача, передня частина якого стоїть на газоні, а задня на тротуарі, схеми геометричних парметрів тротуару з якої неможливо визначити місце заходження транспортного засобу та чітко визначити розмір вільного місця з усіх боків до краю проїзної частини, тротуару та пішохідного переходу, а також існування суттєвого перешкоджання дорожньому руху пішоходів.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідач в межах даної справи не довів правомірності прийняття спірного рішення.

Щодо порушення позивачем пункту 15.9. г) Правил дорожнього руху України, то відповідно до складеної постанови, ОСОБА_1 ставиться в провину зупинка транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу.

Пункт 15.9. г) Правил дорожнього руху України визначає, що забороняється зупинка на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до поняття пішохідного переходу, яке міститься в пункті 1.10 Правил дорожнього руху, пішохідний перехід розташований на ділянці проїзної частини, тобто пунктом 15.9. г) правил забороняється зупинка ближче 10 метрів від пішохідного переходу на проїзній частині з обох боків від такого переходу.

Із аналізу норм слідує, що положення пункту 15.9. г) Правил дорожнього руху України можуть бути застосовані стосовно транспортних засобів, які розміщені лише на проїзній частині ближче 10 м від пішохідному переході, оскільки проїзною частиною згідно пункту 1.10 Правил дорожнього руху визначено елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Натомість із матеріалів справи вбачається, що автомобіль позивача був розташований не на проїзній частині, а на тротуарі, що виключає можливість застосування до ОСОБА_1 вказаного пункту правил дорожнього руху.

По своїй суті положення пунктів 15.9. г) та 15.10. в) Правил дорожнього руху, один з яких застосовуватися лише до транспортних засобів, що розміщені на тротуарі, а другий до тих, які на проїзній частині, є взаємовиключними та не можуть одночасно ставитися в провину ОСОБА_1

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що дії відповідача по складанню постанови відносно ОСОБА_1 за порушення пунктів 15.9. г) та 15.10. в) правил дорожнього руху є неправомірними, оскільки не відповідають встановленим під час розгляду справи обставинам, у зв'язку із цим постанова підлягає скасуванню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2017 року у справі № 264/4683/17 - залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2017 року у справі № 264/4683/17 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 21 березня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок