Справа № 813/1075/18
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №813/1075/18
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

23 березня 2018 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сподарик Н.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання виключного права на отримання земельної ділянки у власність чи безстрокове користування та відсутності повноважень передавати у власність або постійне користування земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Львівської міської ради, із вимогами:

- визнати, що виключне право на отримання земельної ділянки у власність чи безстрокове користування під багатоповерховим будинком по АДРЕСА_1, а також на закріплену за ним прибудинкову територію мають тільки співвласники цього будинку;

- визнати відсутність повноважень у Львівської міської ради передавати у власність або постійне користування земельну ділянку під багатоповерховим будинком по АДРЕСА_1, а також на закріплену за ним прибудинкову територію третій стороні - юридичній особі - ОСББ «На Війтівській».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Поряд з цим, згідно пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно ст.80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни.

Відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

За статтею 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною другою статті 13 Конституції України, кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Як вбачається із змісту позову та з характеру спірних правовідносин, вони не є відносинами публічно-правового характеру, оскільки в даному випадку позивач (як співвласник багатоквартирного будинку) звертаючись з означеним позовом до суду, має намір захистити своє порушене право, тобто виключне право на отримання земельної ділянки у власність чи безстрокове користування під багатоповерховим будинком по АДРЕСА_1, а також на закріплену за ним прибудинкову територію.

Отримання права законного володіння земельною ділянкою, для ОСББ, передбачено Земельним кодексом України, зокрема ст.42, яка є спеціальною нормою щодо земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків та отримання у власність земельних ділянок, які ідентифікуються як прибудинкова територія, об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

Зокрема, в п.1 ст.42 Земельного кодексу України чітко зазначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. А в п.2 тієї ж статті зазначено, що у разі приватизації громадянами багатоквартирного житлового будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність, або надаватись у користування об'єднанню власників. Так само статтею 42 Земельного кодексу України визначено, що розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

В свою чергу статтею 1 і 11 Закону України «Про ОСББ» також декларується право співвласників на одержання права власності на прибудинкову територію.

Водночас, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може, вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11.11.2014 року (справа №21-493а14).

За вказаною диспозицією ст.19 ЦПК України, в Україні встановлено презумпцію цивільного процесу. Отже, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі позивача, що є співвласником багатоповерхового будинку, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства, а повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Отже, заявлений спір не має ознак адміністративної справи, що у відповідності до вимог ч.1 ст.170 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись ст.ст.170, 241, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання виключного права на отримання земельної ділянки у власність чи безстрокове користування та відсутності повноважень передавати у власність або постійне користування земельної ділянки.

Роз'яснити позивачеві, що даний спір має вирішуватись загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз'яснити позивачу, що згідно вимог ч.5 ст.170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача не допускається.

Ухвала в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частин четвертої - п'ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Згідно ч.1 ст.295 та ч.1 ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Сподарик Н.І.