Справа № 521/12417/17
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 521/12417/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Поліщук І.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Потапчук В.О.

суддів: Семенюка Г.В. , Шляхтицького О.І.

при секретарі - Алексєєвій Н.М.

за участю апелянта ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Малиновський районний суд м. Одеси від 06 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить суд визнати неправомірними дії Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо призначення йому, ОСОБА_4 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок та виплачувати йому, ОСОБА_4 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з врахуванням служби в Радянській Армії (01 рік 11 місяців 24 дні) та половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (1 рік 10 місяців 29 дні), виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», починаючи з 01 березня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Малиновський районний суд м. Одеси від 06 листопада 2017 року адміністративний позов задоволений.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаною постановою Малиновське ОУПФ України в м. Одесі звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що постанову винесено з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим апелянт просив скасувати оскаржувану постанову та прийняту нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити. Окрім того, апелянт зазначає, що на час звернення позивача до управління із заявою про призначення довічного грошового утримання судді та на теперішній час відсутні чинні норми законодавства, що враховували би до стажу судді інший стаж, ніж визначено ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Малиновського ОУПФ України в м. Одесі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини справи.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квітня 1992 року по червень 2002 року працював суддею Малиновського районного суду міста Одеси, з квітня 2008 року - суддя Апеляційного суду Одеської області.

08 грудня 2016 року Вища рада юстиції своїм рішенням звільнила позивача з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Рішенням Вищої ради правосуддя №259/о/15-17 від 14 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Апеляційного суду Одеської області звільнено позивача з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

01 березня 2017 року позивач звернувся до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідачем було здійснено розрахунок розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці та призначено до виплати 80% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач звернувся до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення перерахунку пенсії, оскільки до його стажу не зараховано службу в Радянській Армії (01 рік 11 місяців 24 дні) та половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (1 рік 10 місяців 29 дні).

Згідно довідки апеляційного суду Одеської області про розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, такий стаж на 28 лютого 2017 року становить 30 років 01 місяць 25 днів і складається з:Служби в Радянській Армії (01 рік 11 місяців 24 дні); Харківський юридичний інститут ім. Ф.Е. Дзержинського (половина строку навчання) (01 рік 10 місяців 29 днів); стажист народного судді Малиновського районного народного суду м. Одеси (10 років 01 місяць 20 днів); провідний спеціаліст відділу/сектору забезпечення діяльності кваліфікаційних комісій та органів суддівського самоврядування ТУ ДСА в Одеській області (04 роки 06 місяців 15 днів); суддя апеляційного суду Одеської області (08 років 10 днів 10 місяців).

Листом Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 27 червня 2017 року позивача повідомлено, що при призначенні йому довічного грошового утримання судді у відставці зараховано періоди роботи на посадах судді з 20 квітня 1992 року по 10 червня 2002 року та з 18 квітня 2008 року по 28 лютого 2017 року. Стаж роботи на посадах судді склав 19 років, відповідно розмір довічного грошового утримання судді у відставці становить 80%.

Не погоджуючись з вищевказаним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваним рішенням, право на отримання належного довічного грошового утримання позивача було звужене, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем встановленої приписами чинного законодавства гарантії незалежності суддів. Таким чином, вимоги позивача про визнання дій неправомірними, зобов'язання зарахувати до стажу роботи: служби в Радянській Армії (01 рік 11 місяців 24 дні) та половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (1 рік 10 місяців 29 дні) підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі вказується на те, що зазначена постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Малиновський районний суд м. Одеси від 06 листопада 2017 року та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Джерела права й акти їх застосування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права, свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно статті 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

02 лютого 2016 року була прийнята нова редакція Закону «Про судоустрій та статус суддів», який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до набрання чинності цим Законом, була подана заява до Верховної Ради України та Вищої ради юстиції про звільнення у відставку.

08 грудня 2016 року Вища рада юстиції своїм рішенням звільнила позивача з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до п.25 Прикінцевих та Перехідних положень до нового Закону «Про судоустрій та статус суддів» право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України. 2010 року №№41-45, ст.529; 2015 р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що питання про щомісячне довічне грошове утримання, яке позивач повинен отримати, регулюються Законом «Про судоустрій та статус суддів» в редакції 07 липня 2010 року.

Так, пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 138 цього Закону встановлено, що суддя у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судці розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судці без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту судців», виданим відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20 березня 2008 року №248/2008).

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, яка набрала чинності з 01 березня 2008 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судців» шляхом доповнення її пункту 3-1 новим абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судці не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби» (втратила чинність 01 грудня 2010 року, тобто була чинною на час прийняття Закону «Про судоустрій та статус суддів» в редакції 07 липня 2010 року).

Аналогічна позиція викладена в п.2.6. «Положення про порядок призначення та виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання судцям у відставці» затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 25 серпня 2005 року №94 та в пункті 5.1 Положення «Про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим судцям», затвердженим Наказом Державної судової адміністрації України №81 від 24 липня 2009 року, який втратив чинність на підставі Наказу Державної судової адміністрації України №177 від 29 грудня 2011 року, тобто був чинним на час прийняття Закону «Про судоустрій та статус суддів» в редакції 07 липня 2010 року.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Питання щодо дії нормативно-правових актів у часі розглядалося Конституційним Судом України, який у рішенні №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року, зазначив, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З вищевказаних норм законодавства вбачається, що на час дій Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», і постанов Кабінету міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та 11 червня 2008 року №545 та Положень про порядок призначення та виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці», позивач вже мав право на зарахування до суддівського стажу, який дає право на відставку: служби в Радянській Армії (01 рік 11 місяців 24 дні) та половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (1 рік 10 місяців 29 дні), що правильно було встановлено судом першої інстанції.

Правова позиція Конституційного суду.

Рішенням Конституційного суду України від 11 жовтня 2005 року по справі №1-21/2005, встановлено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів, як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4рп/2016 визнанні неконституційними положення частини 3 статті141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ, абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речення абзацу шостого частини п'ятої 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VІІІ, положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453- VI.

Вказаним рішенням Конституційний Суд України вказав на такий порядок його виконання:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»; - абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Дане Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Оцінка суду.

З урахуванням вказаних норм законодавства та правової позиції Конституційного суду України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції паро те, що професійний суддя, через якого в Україні реалізовується судова влада, має встановлені законом гарантії досягнутого рівня незалежності, у томі числі у сфері правового захисту та матеріального і соціального забезпечення, які не можуть бути скасовані або звужені при прийнятті нових законів та інших нормативних актів.

Таким чином, висновок суду попередньої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 шляхом визнання дій неправомірними, зобов'язання зарахувати до стажу роботи: службу в Радянській Армії (01 рік 11 місяців 24 дні) та половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (1 рік 10 місяців 29 дні), є правильним.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - залишити без задоволення.

Постанову Малиновський районний суд м. Одеси від 06 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення прийнятий та підписаний 20 березня 2018 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.