Справа № 826/13445/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Кузьмишиної О.М, Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВЕРМОНТ» - Реуса Юрія Анатолійовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВЕРМОНТ» до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАВЕРМОНТ» (далі - позивач, ТОВ «ПАВЕРМОНТ») звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві.

В позовній заяві позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 11.09.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що складений акт перевірки містить неточності, акт перевірки було надіслано несвоєчасно та порушено порядок проведення камеральної перевірки, відповідачем досліджувалась декларація, яка не відповідає встановленій формі та не мала бути прийнята.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що співробітником ДФС у м. Києві (далі - відповідач), на підставі п.200.10 ст. 200, п.п.75.1.1 п.75.1 статті 75 та у порядку статті 76 Податкового кодексу проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за травень 2017 року, наданої до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві позивачем.

За результатами перевірки відповідачем складено акт «Про результати камеральної (електронної) перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «ПАВЕРМОНТ», () за червень 2017р.» №5759/26-15-12-06 від 19.08.2017р. (далі - акт перевірки).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до акту перевірки при перевірці використано податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2017 року, реєстраційний № від 20.07.2017 р. з додатками.

Актом перевірки було встановлено порушення пункту 187.1 ст.187 та пункту 201.15 статті 201 та 201.10 ст.201 Податкового Кодексу України, що привело до заниження за травень 2017р. податкових зобов'язань на суму ПДВ 165318,49 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення від 11.09.2017 року №, яким, позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 165 318 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 41330 грн.

При цьому застосування штрафу в сумі 170 грн., про яке вказує позивач в позовній заяві, не відбулося, що підтверджується розрахунком сум застосованих штрафних санкцій.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим до додаковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Щодо порушення встановленого перевіркою, колегія суддів зазначає наступне.

Так, перевіркою було встановлено, що позивачем задекларовано за червень 2017 року податкові зобов'язання в сумі 812 240 грн., натомість виписано податкових накладних на суму 997 558,49 грн.., при цьому дві податкові накладні не було включено до податкових зобов'язань позивача.

Відповідачем було надано суду податкові накладні, зареєстровані позивачам, які не були включені до складу податкових зобов'язань позивача. Роздруківку електронних податкових накладних №11 та №12 від 30.06.2017 р. на суму ПДВ 82 620грн., 82 698, 55грн., виписані позивачем ТО «Грант юг лтд» залучено до матеріалів справи.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не спростовувалася обставина виписування зазначених накладних, їх реєстрація та не включення до податкових зобов'язань.

Згідно з пунктом 187.1 ст.187 та пунктом 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до пункту 201.14 статті 201 вищезазначеного Кодексу платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з розділом V Кодексу. Пунктом 201.15 статті 201 Кодексу передбачено, що зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 Кодексу.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем було допущено порушення під час формування показників звітності з податку на додану вартість, зазначене порушення потягло за собою заниження податкових зобов'язань позивача, у зв'язку з чим суд доходить висновків, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо правомірності проведення камеральної перевірки, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. (ч.2 пункту 75.1)

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (частина друга підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач мав право проводити камеральну перевірку податкової декларації позивача, співставляючи її з даними Єдиного реєстру податкових накладних, у зв'язку з чим є допустимим використання даних акту перевірки.

Щодо посилання позивача на наявність неточностей в акті перевірки, порушення строку надсилання акту, помилкове зазначення в розрахунку штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначені вище посилання не є підставою для скасування податкового повідомлення - рішення, оскільки не впливає на обставину наявності або відсутності порушення.

Окрім зазначеного, колегія суддів вказує, що позивачем не заявлялося вимог про визнання протиправними дій відповідача в частині направлення акту перевірки та надання помилкового розрахунку штрафних санкцій.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВЕРМОНТ» - Реуса Юрія Анатолійовича - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 березня 2018 року)

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: О.М. Кузьмишина,

В.А Твердохліб