Справа № 675/809/17
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/809/17
Провадження № 2-а/675/17/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л., учасників справи:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Марчука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному режимі відеоконференції між Ізяславським районним судом Хмельницької області та Державною установою «Чернігівський слідчий ізолятор» адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)»

про визнання притиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (по тексту - ОСОБА_1) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання притиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог поданої представником 30.10.2017 року ОСОБА_5 просив визнати протиправними дії та бездіяльність Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" щодо порушення його прав на належне матеріально-побутове забезпечення та забезпечення під час відбуття покарання; зобов'язання Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" закрити карцер №1 на секторі довічного позбавлення волі в зв'язку із порушенням житлово-побутових умов та невідповідності температурного режиму не нижче 18 градусів по Цельсію, невідповідності площі - не менше 4 кв.м., без врахування площі туалету; зобов'язання Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)"провести дезінфекцію приміщення карцеру №1; стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що в установі виконання покарання в місці його відбування покарання неналежні умови тримання засудженого відповідно норм законодавства України, відсутність гарячої води, холодної води, приймання душу один раз на тиждень замість двох разів на тиждень, невідповідність норм площі камери засудженого під час відбуття покарання житловим нормами на одного засудженого.

Позивач, як засуджений вважає, що таке порушення є жорстоким поводженням та завдає йому моральних страждань.

Вказує, що під час відбуття покарання у карцері він дихав пилом, парами фарби, у камері зафарбували грибок, не знищивши його, дезінфекція не проводилася. На думку ОСОБА_1 у камері, де відбував покарання, не відгородження та несправність санвузла є грубим порушенням його прав, так як останній створює неприємні запахи.

Як вказує позивач, на його думку відповідач ігнорує дотримання вимог чинного законодавства щодо створення належних умов утримання засуджених, обмежуючи його в правах щодо можливості безперешкодного користування гарячою та холодною водою, прийманні душу двічі на тиждень, протиправним порушенням вимог температурного режиму та триманні його в камері, площею меншою законодавчо визначеної.

Як вважає позивач, дії та бездіяльність відповідача є порушенням Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та КВК України, оскільки останній не забезпечує належного температурного режиму в період опалювального сезону, матеріально-побутового забезпечення засудженого в цілому, ухиляється від вчинення дій щодо закриття приміщення камери карцеру №1, яке не придатне для проживання засуджених.

Крім того позивач звертає увагу, що обмеження його в праві користування гарячою водою позбавило можливості виконувати звичні гігієнічні процедури, та, внаслідок використання холодної, призвело до захворювань та спричинило страждання.

Вказує, що приміщення карцеру №1 має жахливий побутовий стан, а будівельний пил та грибок, які там наявні завдають шкоду його здоров'ю, як і санвузол (туалет), який не відповідає встановленим нормам. Такі умови, як вказує ОСОБА_1 принижують його честь та гідність, завдають моральних страждань.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги на підставах заявлених у поданій суду позовній заяві та з врахуванням поданої суду заяви про уточнення позовних вимог від 30.10.2017 року, просили відновити порушене право ОСОБА_1 шляхом задоволення позову повністю.

Представник відповідача Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо заявленого адміністративного позову заперечувавав у повному обсязі. Пояснив, що приміщення карцеру та ОК забезпечені відповідними меблями, інвентарем та предметами господарчого призначення згідно норм та вимог наказу Міністерства юстиції України №1118/5 від 27.07.2012 року. Вказував, що перевірка санітарного стану в ПКТ, приміщеннях ОК, ДІЗО, карцері проводиться щоденно медичними працівниками установи у відповідності до спільного наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров'я України №1348/5/572 від 15.08.2014 року.

Як вказував представник відповідача, відповідно до абзацу 14 п. 6 розділу XXV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засуджені, які тримаються у ДІЗО, карцерах, ПКТ (ОК), санітарну обробку проходять окремо від інших засуджених. Прибирання камер ДІЗО, карцерів, ПКТ та OK проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком.

Звернув увагу, що для забезпечення житлових та комунально-побутових приміщень теплом, гарячою водою, водяної пари, державною установою «Замкова виправна колонія №58» та державним підприємством «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№58)» укладені відповідні договори, при цьому температурний режим в приміщені відповідає вимогам СНіП 2-08.01.89.

Пояснив, що миття засуджених здійснюється відповідно до графіку миття, але не рідше одного разу тиждень з повною заміною постільної та натільною білизною, при цьому використовується гаряча та холодна вода в середньому відповідно до норми 5 куб.м. на місяць, на одного засудженого.

Представник відповідача вважає покликання засудженого ОСОБА_1 на невідповідність житлової площі камери встановленим нормам та невідповіність встановленого санвузла необгрунтованим та безпідставним, що спростовується відповідною будівельно-технічною документацією.

Вважає, що позивач не вказав в чому полягає завдана шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань її визначено також не зрозуміло.

Представник відповідача просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», ознайомлений з вимогами КВК України, КПК України, КК України та нормативно-правових актів, що регламетують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі, та вибув в Чернігівський слідчий ізолятор на підставі ухвали Деснянськогорайонного суду м. Чернігова від 20.06.2017 року для участі в судовому засіданні, що стверджено довідкою Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» №139 від 27.09.2017 року.

Ухвалюючи судове рішення по суті заявлених вимог враховано наступне.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Слід зазначити, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов'язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1 ст. 102 КВК України).

Як встановлено, засуджений ОСОБА_1 відбував покарання в камері №1 житловою площею 7,7 м. кв. в секторі для тримання чоловіків до довічного позбавлення волі.

Згідно акта обстеження комунально-побутових та санітарно-гігієнічних умов засуджених Замкової виправної колонії №58 від 30.05.2017 року було проведено комісійне обстеження умов тримання засуджених в карцері №1 сектору для тримання чоловіків до довічного позбавлення волі, в результаті проведення якого встановлено, що дане приміщення загальною площею 7, 7 кв. м., де утримувався засуджений ОСОБА_1, забезпечене меблями, інвентарем та предметами господарчого призначення згідно норм та вимог наказу Міністерства юстиції України №1118/5 від 27.07.2012 року, сантехнічне обладнання застаріле, потребує заміни.

Як зазначається у вказаному акті поточний ремонт даного приміщення було проведено в вересні місяці 2016 року, який включив у себе побілку стін, стелі та фарбування шаф (особистих), підлоги; температурний режим в приміщенні відповідає СНіП 2-08.01.89, середня температура повітря +18 +19; відносна вологість повітря 60-70%; санітарно технічний стан приміщення задовільний; щотижнево проводиться оцінювання санітарного стану приміщень медичним працівником установи.

Суд бере до уваги довідку Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 28.08.2017 року №7, згідно якої жила площа камери № 1 складає 7, 7 кв.м. та відповідає приміщенню № 22 додатку до плану першого поверху.

Вказані обставини також підтверджуються технічним паспортом на гуртожиток №2 (довічне ув'язнення) інв. №10320012 виготовленого на замовлення Замкової виправної колонії управління Державної пенітеціарної служби України у Хмельницькій області (№58).

Разом з тим, як визначає ч. 1 ст. 115 КВК України, особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п'яти квадратних метрів.

З врахуванням вказаних обставин, на думку суду покликання засудженого - позивача ОСОБА_1 щодо невідповідності норм житлової площі камери №1, в якій відбував покарання, не грунтується на фактичних обставинах справи та не може братися до уваги.

Судом береться до уваги і та обставина, що відповідачем укладено договори про закупівлю пари та гарячої води, послуги з постачання пари та гарячої води за державні кошти, що стверджено Договором №К-2 про закупівлю пари та гарячої води; послуги з постачання пари та гарячої води за державні кошти від 24.02.2016 року та відповідними Додатковими угодами до нього №01 від 03.03.2016 року, №02 від 15.11.2016 року, №03 від 16.12.2016 року, №4 від 30.12.2016 року, №5 від 27.01.2017 року, №6 від 01.02.2017 року; Договором №К-2 про закупівлю пари та гарячої води від 16.02.2017 року та Додатковою угодою до нього №1 від 24.02.2017 року; Актами надання послуг №81 від 31.10.2016 року, №4181 від 29.11.2016 року, №113 від 30.12.2016 року, №4004 від 30.01.2017 року, №4018 від 28.02.2017 року, №4029 від 31.03.2017 року, №4040 від 28.04.2017 року.

Покликання позивача на низьку температуру в приміщенні, де відбував покарання, за власним відчуттям якого вона становила +5 +8 за Цельсієм, загалом нижче +18, не може розцінюваться судом як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України.

Показання свідків, в частині температурного режиму в приміщенні камери, які також покладались на свої власні відчуття, суд також оцінює критично.

Суд констатує, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона має довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У частині посилань позивача на лист Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 21.08.2017 року, як підтвердження порушення температурного режиму, норм житлової площі в приміщенні, в якому відбував покарання, незадовільних умов тримання в штрафних приміщеннях, прав на медичну допомогу, суд зазначає, що факти, викладені за результатами моніторингового візиту від 16.12.2016 року не стосуються розгляду даної справи та безпосередньо позивача.

Посилання позивача на такий лист не підтверджує обставин, на які покликається у своїй позовній заяві, так як факти, які зазначаються в ньому, не охоплюють період часу, який є предметом розгляду даної справи.

Суд з'ясував також і те, що миття засуджених здійснюється відповідно до графіку миття, але не рідше одного разу на тиждень з повною заміною постільної та натільної білизни, при цьому використовується гаряча та холодна вода в середньому відповідно до норми 5 куб. м. на місяць, на одного засудженого.

Засудженні забезпечуються милом згідно наказу № 233/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 р. за № 204/20517 «Про норми витрат мила та мийних засобів для осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, курсантів і слухачів навчальних закладів, осіб рядового і молодшого начальницького складу та працівників Державної кримінально-виконавчої служби».

На думку суду, будь-які порушення з боку адміністрації відповідача в частині створення умов для миття засуджених відповідно до графіку миття, але не рідше одного разу на тиждень, відсутні.

Згідно пункту 4 розділу XXVІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, в установах виконання покарань забезпечується виконання санітарно-гігієнічних та протиепідемічних правил. Особи, які прибули до установ виконання покарань, проходять комплексну санітарну обробку, що включає в себе для чоловіків, зокрема, стрижку волосяних частин голови, підборіддя, бороди, вусів. Не менше одного разу на сім днів засудженим організовується миття в лазні з обов'язковою зміною натільної та постільної білизни, а за потреби - стрижка волосяних частин голови, підборіддя, бороди, вусів та дезінсекція одягу.

Згідно пункту 3.9 Методичних рекомендацій щодо здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах Державної пенітенціарної служби України харчоблоки установ та інші об'єкти громадського харчування, кімнати тривалих побачень забезпечують гарячим водопостачанням цілодобово.

Доводи позивача в частині порушення його прав та законних інтересів щодо непроведення дезінфекції в приміщенні, де відбував покарання та неналежного санітарно-гігієнічного стану такого приміщення, в тому числі по розміщенню санвузла не заслуговують на увагу.

Так, згідно пункту 6 розділу XXV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, засуджені, які тримаються у ДІЗО, карцерах, ПКТ (ОК), санітарну обробку проходять окремо від інших засуджених. Прибирання камер ДІЗО, карцерів, ПКТ та ОК проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком.

Так, покликання позивача про відсутність проведення профілактичних дезінфекцій приміщення камери та засобів для їх проведення не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами, натомість спростовується довідкою Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 20.10.2017 року №373, згідно якої в установі станом на 01.01.2017 року були в наявності дезінфікуючі засоби, в тому числі, хлоросан, в кількості 93 літрів, та показаннями свідка засудженого ОСОБА_7, який вказав на наявність таких засобів, які сам використовував.

Доводи позивача щодо розміщення з порушенням встановлених норм та несправності санвузла (туалету) у карцері №1, в ході розгляду не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Судом враховано також і те, що згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не було доведено заподіяння йому моральної шкоди, а тому у суду немає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди в сумі 5 000, 00 грн.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 07.03.2018 року.

Суддя: О.В. Король