Справа № 826/15156/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 березня 2018 року № 826/15156/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 18 жовтня 2017 року
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило:

- визнати незаконними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо визнання в акті №678/26-15-14-04-04/30636236 від 03 жовтня 2017 року нікчемними правочинів Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс» з питань дотримання вимог податкового законодавства у взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18 жовтня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки податкового органу, викладені в Акті перевірки, на підставі якого складено податкове повідомлення-рішення № від 18 жовтня 2017 року про донарахування податку на додану вартість в розмірі 115940,00 грн. є неправомірними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на те, що, враховуючи інформацію податкової звітності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп», як контрагента позивача, відсутні основні фонди, кваліфіковані трудові ресурси, а тому відсутня можливість для вчинення задекларованої господарської операції.

Відповідоно до ІС «Податковий блок», автоматизованої системи співставлення та Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» відсутнє придбання товарів у контрагентів-постачальників, які в подальшому реалізовані для позивача.

Виходячи з договорів, наданих для перевірки, відповідно до пункту 3.3 Договору від 15 грудня 2016 року постачальник передає товар покупцю на умовах «EXW-склад постачальника». За письмовою заявкою покупця постачальник може відправити покупцю товар кур'єрською поштою за вказаною у заявці адресою. При цьому, покупець за власний рахунок сплачує послуги по доставці йому товару. В той же час, позивачем не надано до перевірки товарно-транспортні накладні чи інші транспортні документи, які передбачені для даного виду договорів (поставки).

Відповідачем зазначено, що позивач не підтвердив факти виконання договорів у зв'язку з відсутністю первинних документів, необхідність яких передбачена умовами договорів, наданих для перевірки.

Також відповідачем зазначено, що Київською місцевою прокуратурою №9 надано копії протоколів допитів свідків, відповідно до яких директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» ОСОБА_1 за винагороду без мети та наміру здійснення фінансово-господарської діяльності зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп». Крім того, останній повідомив, що посадових осіб він не призначав, не формував та не вносив кошти в статутний фонд підприємства, не складав та не підписував первинні бухгалтерські та податкові документи, не доручав будь-яким особам вчиняти вказані дії.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, за наявним клопотанням сторін, суд подальший розгляд справи здійснив у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи на підставі направлення від 20 вересня 2017 року №999/26-15-14-04-04, виданого Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві та наказу «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс», вручених під розписку представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс» ОСОБА_3, головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за ризиковими платниками управління спеціального аудиту Департаменту аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, інспектором податкової та митної справи IV рангу Дабіжею Дмитром Васильовичем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс» з питань дотримання податкового законодавства у взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві складено Акт №678/26-15-14-04-04/30636236 від 03 жовтня 2017 року.

В акті перевірки №678/26-15-14-04-04/30636236 від 03 жовтня 2017 року зазначено, зокрема, що відповідно до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України №363 від 14 жовтня 1997 року «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. В той же час позивачем до перевірки не надано товарно-транспортні накладні, довіреності до товарно-транспортних накладних, подорожні (шляхові) листи. Таким чином, не можливо встановити фактичне перевезення товару.

При цьому, в акті №678/26-15-14-04-04/30636236 від 03 жовтня 2017 року зазначено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві від Київської місцевої прокуратури №9 отримано лист від 26 серпня 2017 року №794-17 з копіями протоколів допитів свідків, відповідно до яких директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» ОСОБА_1 було повідомлено, що він за винагороду без мети та наміру здійснення фінансово-господарської діяльності зареєстрував Товариство з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп», посадових осіб не призначав, не формував та не вносив кошти в статутний фонд підприємства, не складав та не підписував первинні бухгалтерські та податкові документи та не доручав будь-яким особам вчиняти зазначені дії.

В ході проведення розслідування у кримінальному провадженні, між іншим, встановлено, що у ТОВ «Прімавера Груп» відсутні необхідні умови для досягнення певних результатів в силу відсутності управлінського та технічного персоналу, основних засобів, складських приміщень та транспортних засобів, що свідчить про відсутність у вказаного підприємства адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань.

За результатами проведеного аналізу інформаційних баз даних, Єдиного реєстру податкових накладних, первинних документів встановлено безпідставне формування податкового кредиту за грудень 2016 року по отриманню на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс» податкових накладних від Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп», які не можуть розглядатись в якості належного підтвердження податкового кредиту, оскільки не мають статусу юридично значимих.

Разом з цим до перевірки надані договори, зокрема, відповідно до пункту 3.3 Договору від 15 грудня 2016 року постачальник передає товар покупцю на умовах «EXW-склад постачальника». За письмовою заявкою покупця постачальник може відправити покупцю товар кур'єрською поштою за вказаною у заявці адресою. При цьому, покупець за власний рахунок сплачує послуги по доставці йому товару. В той же час до перевірки не надані товарно-транспортні накладні для підтвердження виконання умов Договору.

Таким чином, в ході проведення перевірки позивача Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві дійшло висновку, що сукупність отриманої інформації та виконання транспортно-експедиторських послуг в обсягах, відображених у видаткових накладних, не підтверджено первинними документами в частині транспортування, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків.

Перевіркою позивача встановлено порушення пункту 198.1, пунту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.6, 201.10 статт 201 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року, в результаті чого занижено податок на додану вартість в грудні 2016 року на суму 92757,00 грн.

На підставі висновків, викладених в Акті перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № від 18 жовтня 2017 року про донарахування податку на додану вартість в розмірі 115940,00 грн., з яких: 92752,00 грн. основний платіж, 23188,00 грн. - фінансові санкції.

Позивач, вважаючи дії відповідача необгрунтованими, а висновки акту перевірки безпідставними, незаконними та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства та фактичним обставинам, звернувся з адміністративним позовом до суду.

У взаємозв'язку з наведеним та щодо обставин здійснення спірних операцій по відносинах позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» під час розгляду справи встановлено наступне.

Так, між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» (постачальник) 15 грудня 2016 року укладено Договір № 51 на поставку товарів. Згідно пункту 1.1 Договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність замовника товар відповідно до Додатку 1 до даного Договору.

Пунктом 3.3 договору визначено, що постачальник передає товар покупцю на умовах «EXW - склад постачальника». За письмовою заявкою покупця, постачальник може відправити покупцю товар кур'єрською поштою за вказаною у заявці адресою. При цьому, покупець за власний рахунок сплачує послуги по доставці йому товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору контрагентом поставлено позивачу товар (прилад МАКС 2708-М8588К, Прилад Лунь 9Т, клавіатура Лінд Т модуль індикації та управління, працює з Лунь 9Т), про що на адресу позивача видано видаткові накладні № ПР-0000007 від 31 грудня 2016 року, № РН-0000008 від 31 грудня 2016 року, № РН-0000009 від 31 грудня 2016 року.

Між сторонами проведено розрахунки по договору, що підтверджуються наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

На підтвердження здійснення фактичної поставки продукції транспортними засобами, під час розгляду справи надано копії подорожнього листа, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за позивачем та надано письмові пояснення щодо здійснення перевезення товару позивачем (замовником) власними силами, всупереч умовам укладеного договору.

В той же час, позивачем не спростовано доводів відповідача про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» складських приміщень, основних засобів, управлінського та технічного персоналу, що свідчить про відсутність у вказаного підприємства адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань.

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, зокрема, на підставі первинних документів.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої передбачається, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даній справі в основу складу податкових правопорушень покладені взаємовідносини позивача з його контрагентами.

Враховуючи положення Закону № 996-XIV, а також приведені норми податкового законодавства, суд зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для визначення об'єкту оподаткування з податку на прибуток мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Прийняття до обліку неналежних первинних документів обумовило безпідставне формування позивачем витрат та податкового кредиту з порушенням норм податкового законодавства, а саме, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Подактового кодексу України.

Крім того, в матеріалах справи є письмові пояснення директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001958, який пояснив, що до фінансової господарської діяльності вказаного Товариства не має ніякого відношення та повідомив, що зареєстрував Товариство з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» на прохання не встановленої слідством особи. Аналогічна ситуація наведена актом перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс».

Суд погоджується з позивачем, що сам факт порушення кримінального провадження №0001958 не вказує на наявність обставин, які не потребують доказування, разом з тим, зазначені обставини підлягають врахуванню з огляду на те, що в видаткових накладних, долучених до матеріалів справи з цим контрагентом, зазначено прізвище саме цієї особи.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд України у своїх рішеннях, зокрема у справі К/826/15034/14 від 01.12.2015 року, №21-2430а16 від 22.11.2016 року, Верховний Суд у справі К/9901/1478/18 від 16.01.2018 року, - статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обгрунтованість заперечує.

Відповідач посилався на відсутність ряду належних документів в підтвердження можливості і реальності вчинення господарських операцій між ТОВ «Служба безпеки Стелс» та ТОВ «Прімавера Груп»» та зауважував на фіктивності контрагента позивача.

Позивач, в свою чергу, не спростував доводів відповідача.

Щодо позовної вимоги визнати незаконними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо визнання в акті №678/26-15-14-04-04/30636236 від 03 жовтня 2017 року нікчемними правочинів Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс» з питань дотримання вимог податкового законодавства у взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прімавера Груп» за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року, слід вказати на те, що Акт перевірки є службовою документацією контролюючого органу, в якому викладаються суб'єктивні позиції службової особи, яка проводить перевірку. Сам по собі акт перевірки не покладає на підконтрольних осіб будь-яких обов'язків, а тому не може бути предметом оскарження. Відповідно, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає також.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко