Справа № 804/5456/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2018 рокусправа № 804/5456/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Семененка Я.В.

судді: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року (головуючий суддя Конєва С.О., дата складення повного тексту 15.12.2017р.) у справі №804/5456/17 за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 12 травня 2017р. №19о/с Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області щодо звільнення позивача з посади начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області;

- зобовязати Державне агентство рибного господарства України поновити позивача на рівнозначній або нижчій посаді в структурному підрозділі Управління Держрибагенства в Дніпропетровській області;

- стягнути з Державного агентства рибного господарства України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2017р. по дату прийняття рішення по справі.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 01.03.2013р. його було призначено на посаду начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області, присвоєно сьомий ранг державного службовця та ним прийнято присягу державного службовця. 12.05.2017р. за наказом №19 о/с Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області позивача було звільнено з вказаної вище посади у звязку з ліквідацією органу згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважав вказане звільнення незаконним з підстав того, що згідно до вимог ч.5 ст.22, п.2 ч.1 ст.41 Закону України Про державну службу у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, утворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обовязкового проведення конкурсу з урахуванням його

професійної підготовки та професійної компетентності. Позивач зазначав, що йому не було запропоновано ні рівнозначної, ні нижчої посади, а за його заявою було відмовлено у переведенні до новоствореного органу, якому були передані повноваження та функції Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №894 та наказу Державного агентства рибного господарства України №369 від 30.11.2015р.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області №19 о/с від 12.05.2017р. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області;

поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області з 15.05.2017р.;

стягнуто з Державного агентства рибного господарства України (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 45-а), Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, пров. Добровольців, 15) на користь ОСОБА_1 (53300, АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.05.2017р. по 12.12.2017р. у розмірі 29 250,19 грн. (двадцять девять тисяч двісті пятдесят грн. 19 коп.)з вирахуванням зборів та обовязкових платежів.

Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивована встановленими обставинами справи, які, за позицією суду першої інстанції, свідчать про незаконність звільнення позивача із займаної посади. Судом першої інстанції встановлено, що у спірному випадку фактично відбулася ліквідація територіального органу Державного агентства рибного господарства - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області з одночасним створенням Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області як структурного підрозділу Агентства, при цьому, функції та повноваження вказаних територіальних органів, які ліквідуються, покладалися на Агентство до утворення територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства. До новоствореного Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області перейшли повноваження та функції ліквідованого територіального органу Державного агентства рибного господарства після його утворення. Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції вказав на те, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Оскільки роботодавцем не було вжито заходів по працевлаштуванню позивача, то суд дійшов висновку про незаконність його звільнення.

Не погодившись з постановою суду, Державне агентство рибного господарства України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності звільнення позивача із займаної посади. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у спірному випадку відбулася повна ліквідація юридичної особи публічного права - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області, при цьому, його права та обовязки не передавалися жодному органу. Відповідач зазначає, що обовязок роботодавця працевлаштувати працівника наявний лише у випадку наявної можливості здійснити таке працевлаштування. Оскільки юридичну особу, в якій працював позивач, було ліквідовано без правонаступництва, то відповідач вказує на те, що звільнення позивача є законним. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що Держрибагенство не має відношення до звільнення позивача із займаної посади, у звязку з чим суд першої інстанції безпідставно поклав обовязок на відповідача щодо поновлення позивача на роботі та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити постанову суду першої інстанції без змін з огляду на законність і обґрунтованість судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 30.01.2009р. ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Нікопольської міжрайонної дільниці Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області згідно наказу №27-к (а.с.71 том 1).

01.03.2013р. позивача було призначено на посаду Нікопольського територіального Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області, йому було присвоєно 7 (сьомий) ранг державного службовця та прийнято присягу державного службовця згідно наказу №20 о/к (а.с. 71 том 1).

У січні та лютому 2017р. у звязку з проведенням заходів по ліквідації Нікопольського територіального Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області позивач звернувся із відповідними заявами до відповідачів щодо переведення його до Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області та запропонувати йому посаду згідно до Закону України Про державну службу, проте відповідачами на вказані заяви було надані відмови у працевлаштуванні від 06.03.2017р. та від 07.03.2017р., копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.73-76 том 1).

12.05.2017р. ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника Нікопольського територіального Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області на підставі пункту 1 частини 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у звязку з ліквідацією Управління 13 травня 2017р. згідно наказу №19 о/с , що підтверджується копією відповідного наказу та відомостями, наведеними у копії трудової книжки позивача (а.с.71-72 том 1).

Правомірність звільнення позивача із займаної посади є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо незаконності звільнення позивача з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що однією із гарантій держави щодо забезпечення права на працю працездатним громадянам є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи згідно до вимог статті 5-1 КЗпП України.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40).

Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене ст.42 цього Кодексу. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник бо уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштування самостійно.

Також і ч.5 ст.22 Закону України Про державну службу визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обовязкового проведення конкурсу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 Закону України Про державну службу державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обовязкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

З огляду на положення зазначених норм права, суд першої інстанції правильно вказав на те, що у разі ліквідації державного органу роботодавець зобовязаний вирішити питання щодо переведення державного службовця в державний орган, якому передаються повноваження та функції ліквідованого державного органу.

Позиція Державного агентства рибного господарства України полягала у тому, що у спірному випадку відбулася повна ліквідація юридичної особи публічного права - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області, при цьому, його права та обовязки не передавалися жодному органу, у звязку з чим були відсутні правові підстави для переведення позивача до іншого державного органу.

З такою позицією Державного агентства рибного господарства України обґрунтовано не погодився суд першої інстанції, який зазначив те, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо у розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію.

При цьому, судом першої інстанції встановлено те, що постановою Кабінету Міністрів України Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства від 30.09.2015р. №894 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства за переліком згідно з додатком 1(зокрема підлягало ліквідації - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області) - пункт 1 Постанови №894 та одночасно передбачалось утворення територіальних органів Державного агенства рибного господарства як структурних підрозділів апарату Агенства за переліком згідно до додатку 2 ( зокрема утворення - Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області) пункт 2 Постанови №894 (а.с.1-5 том 2).

Згідно ж п.4 постанови КМУ №894 функції та повноваження вказаних територіальних органів, які ліквідуються, покладалися на Агентство до утворення територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства.

З огляду на положення постанови КМУ №894, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до новоствореного Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області перейшли повноваження та функції ліквідованого територіального органу Державного агентства рибного господарства після його утворення згідно до вимог п.4 постанови КМУ №894, що також підтверджується і змістом Положення про Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 19.04.2012р. №206 та змістом Положення про Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області затвердженого наказом Державного агенства рибного господарства України від 15.07.2016р. щодо змісту повноважень, завдань і функцій цих державних органів (а.с.153-157, 187-195 том 2).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку фактично відбулася реорганізація державних органів, які реалізовують державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, внаслідок чого одні державні органи були ліквідовані, а інші створені.

Встановивши обставини справи, які свідчать про те, що позивача було звільнено з посади начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області згідно наказу №19 о/с від 12.05.2017р. без надання пропозиції переведення його до новоутвореного структурного підрозділу Управління Державного рибного господарства у Дніпропетровській області, до якого перейшли функції та повноваження органу, який ліквідувався, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що таке звільнення суперечить положенням п.1 ст.40 КЗпП України, ч.5 ст.22, п.2 ч.1 ст.41 Закону України «Про державну службу».

При цьому, судом встановлено та не заперечувалось відповідачами те, що не дивлячись на відповідні звернення позивача, відповідачами було відмолено у працевлаштуванні позивача (т.1 а.с.73-76), хоча, на час вирішення питання щодо звільнення позивача у новоствореному державному органі - Управління державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області були наявні вакантні посади державних службовців, що підтверджується наказами від 19.12.2016р. №13-0 та від 28.02.2017р. №33-о «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «В» (т.1 а.с.126-127).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу №19 о/с від 12.05.2017р. та поновлення позивача на роботі.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав на те, що поновлений позивач має бути саме на тій посаді, яку він обіймав до звільнення, тобто на посаді начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області, оскільки на час розгляду справи Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області не було ліквідовано у встановленому законом порядку.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано поклав обовязок по поновленню позивача на роботі, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки такого обовязку саме на Державне агентство рибного господарства України судом першої інстанції покладено не було. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до Положення про Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 19.04.2012р. №206, яке, як на час розгляду справи у суді першої інстанції так і на час розгляду у суді апеляційної інстанції, не ліквідовано у встановленому порядку, повноваженнями щодо призначення керівників структурних підрозділів наділений начальник Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області. У свою чергу, Державне агентство рибного господарства України не було наділено ані повноваженнями щодо призначення керівників структурних підрозділів Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області, ані повноваженнями щодо їх звільнення.

Вирішивши питання щодо поновлення позивача на посаді, суд першої інстанції правомірно вирішив і питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В той же час, вирішуючи вказане питання, суд першої інстанції стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивача як із державного органу, яким фактично позивача було незаконно звільнено - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області, так і з Державного агентства рибного господарства України. При цьому, суд не врахував того, що у відповідності до ст..235 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу стягується у разі незаконного звільнення працівника. Оскільки Державне агентство рибного господарства України не звільняло позивача із займаної посади, то у суди були відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку саме з Державного агентства рибного господарства України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача з Державного агентства рибного господарства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №804/5456/17, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 з Державного агентства рибного господарства України скасувати та в цій частині прийняти нову постанову про відмову у задоволенні вимог.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №804/5456/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 22.03.2018р.

Повне судове рішення складено 23.03.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк