Справа № 357/2856/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/2856/17 Суддя (судді) першої інстанції: Протасова О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю..

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Білоцерківського міського голови ОСОБА_3 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року (повний текст виготовлено 27 липня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Білоцерківського міського голови ОСОБА_3 про скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив скасувати розпорядження Білоцерківського міського голови №2-09-06 від 26 березня 2017 року «Про зупинення дії рішення Білоцерківської міської ради від 01.03.2017 №506-26-6 «Про внесення змін в рішення міської ради від 11.12.2015 №06-02-7 «Про утворення постійних комісій ради, затвердження їх складу та обрання голів комісій» в частині п. 3.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, апелянт посилається на те, що оскаржуване розпорядження прийняте у спосіб та у межах повноважень, що передбачені чинним законодавством, а рішення суду першої інстанції не є обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 01 березня 2017 року №506-26-6 «Про внесення змін в рішення міської ради від 11.12.2015 №06-02-7 «Про утворення постійних комісій ради, затвердження їх складу та обрання голів комісій».

Пунктом 3 зазначеного рішення встановлено таке: «Змінити ОСОБА_5, як голову постійної комісії з питань інвестицій, регуляторної політики, торгівлі, послуг та розвитку підприємництва, власності, комунального майна та приватизації, і замінити на голову ОСОБА_4.».

Розпорядженням Білоцерківського міського голови №2-09-06 від 06 березня 2017 року зупинено дію рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 01 березня 2017 року №506-26-6 в частині пункту 3 та внесено на повторний розгляд сесії Білоцерківської міської ради Київської області.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, послався на п. 4 ст. 59, ст.. 24, п. 2 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування», ч. 2 ст. 19 Конституції України, не зробивши висновок щодо обставин справи.

Даючи правову оцінку викладеним фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла станом на дату постановлення рішення судом першої інстанції) встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 163 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла станом на дату постановлення рішення судом першої інстанції), у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20 травня 2013 року, у мотивувальній частині рішення необхідно наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору.

Суди повинні мати на увазі, що саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у мотивувальній частині постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року відсутнє будь-яке обґрунтування позиції суду першої інстанції щодо застосування норм права.

Більш того, з тексту зазначеного судового рішення вбачається, що при прийнятті постанови, суд керувався, крім іншого, «…ст.. 525, 526 ЦК України, пп. 5, 6 Договору «Про влаштування дітей на виховання та спільне проживання у прийомну сім'ю» від 12.02.2009 №2…» (абз. 5 мотивувальної частини), що не відповідає даній категорії адміністративної справи.

Обов'язок суду мотивувати судове рішення спрямований на втілення принципу верховенства права, а саме підтримання довіри громадян до суду: вмотивованість судового рішення демонструє сторонам те, що вони були почуті, забезпечує публічний контроль за здійсненням правосуддя (п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його і є важливим елементом «належної» (справедливої) судової процедури, як вона трактується Європейським судом з прав людини.

Зазначений обов'язок суду також пов'язаний із принципом рівності. Суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Якщо він не дає відповідь на аргументи сторони, то у такий спосіб надає перевагу іншій стороні (п. 30-35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).

Отже, постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року не відповідає критерію обґрунтованості.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що відповідно до ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла станом на дату постановлення рішення судом першої інстанції), у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Буквальний аналіз зазначеного положення дає підстави для висновку про те, що висновку суду про скасування оскаржуваного рішення повинно передувати визнання його протиправним.

Натомість, скасовуючи розпорядження Білоцерківського міського голови №2-09-06 від 26 березня 2017 року, суд першої інстанції не вказав на його протиправність.

Щодо суті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження міського голови визначені ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зокрема, пунктом 1, 8, 20 частини четвертої цієї статті визначено, що сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради, видає розпорядження у межах своїх повноважень, тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується питання утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій.

Згідно з положеннями ст.. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення сільської, селищної, міської ради у п'ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов'язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Отже, виключно до відання відповідної ради віднесено повноваження щодо обрання голови комісії ради.

Водночас, у разі наявності сумніву в якості або відповідності Закону прийнятого радою рішення, міському, сільському, селищному голові уповноважений зупинити дію рішення з одночасним направленням на повторне голосування на наступній сесії ради через із зазначенням зауважень. Рішення ради може бути зупинено у строк, що не перевищує п'яти днів з моменту його прийняття.

Системний аналіз наведених положень законодавства України дає підстави для висновку про те, що зупинення рішення міської ради та передача на повторний розгляд відповідної ради цього питання та його розгляд у визначені законом строки та у встановлений спосіб є єдиним безперервним процесом, чітко регламентованим у законодавстві для ради.

Таким чином, зупинення відповідного рішення ради (незалежно від його предмету регулювання) є правом міського голови, яке чітко передбачене нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Реалізація зазначеного права не є втручанням у процес врегулювання будь-якого питання, віднесеного до повноважень міської ради.

Більш того, на виконання вимог ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до розпорядження про зупинення дії рішення міської ради відповідачем долучено обґрунтування зауважень.

Крім зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що розпорядженням від 10 березня 2017 року №2-09-07 визначено скликати пленарне засідання позачергової двадцять сьомої сесії Білоцерківської міської ради 14 березня 2017 року, до порядку денного якого внесено питання «Про внесення змін в рішення міської ради від 11 грудня 2015 року №06-02-VIII «Про утворення постійних комісій ради, затвердження їх складу та обрання голів».

Тобто, станом на час розгляду судом першої інстанції даної справи оскаржуване розпорядження Білоцерківського міського голови №2-09-06 від 26 березня 2017 року є таким, що вичерпало свою дію.

Відповідно до приписів ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла станом на дату постановлення рішення судом першої інстанції), визнанню протиправними підлягають дії, а скасуванню рішення або акт, що порушують права та законні інтереси заявника. Саме порушені права та законні інтереси потребують судового захисту в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім вказаного, суд апеляційної інстанції встановив, що 01 березня 2017 року депутатом Білоцерківської міської ради Київської області ОСОБА_6, передано секретарю ради повідомлення та протокол засідання фракції про заміну керівництва фракції та повідомлено про відкликання з посади голови комісії ОСОБА_5 та внесення для затвердження радою кандидатуру ОСОБА_4.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Регламенту Білоцерківської міської ради Київської області, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 11 грудня 2015р.№07-02-VII, голова постійної комісії може бути у будь-який час відкликаний радою. Вмотивовані пропозиції про відкликання голови постійної комісії ради вносяться: за рішенням відповідної постійної комісії ради, прийнятим на її засіданні (без урахування голосу самого голови постійної комісії); за ініціативи не менш як третини депутатів від загальної кількості ради; за рішенням депутатської фракції (групи), членом якої є даний депутат, який обіймав посаду голови за пропорційним представництвом (у випадку припинення членства депутатська фракція (група) делегує іншого члена фракції (групи)).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Регламенту, голова постійної комісії вважається відкликаним у випадку прийняття про це рішення ради, що приймається більшістю від загального складу ради. Відкликаний голова постійної комісії стає членом цієї комісії, якщо ним не подано заяву про входження до іншої постійної комісії.

Системний аналіз викладених норм дає підстави для висновку про те, що процедура відкликання голови постійної комісії передбачає такі етапи: 1) прийняття відповідного рішення відповідної постійної комісії ради або депутатської фракції (групи), членом якої є даний депутат , або за ініціативи не менш як третини депутатів від загальної кількості ради; 2) внесення вмотивованої пропозиції для розгляду радою; 3) прийняття відповідного рішення ради.

Таким чином, депутатська фракція не уповноважена приймати рішення про відкликання голови постійної комісії.

Більш того, буквальний аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 26 та ч. 1 ст. 59) дає підстави для висновку про те, що факт обрання голови постійної комісії повинен бути оформленим відповідним рішенням ради.

Натомість, у межах спірних правовідносин Білоцерківською міською радою Київської області внесено зміни у рішення, яким первинно обрано головою постійної комісії ОСОБА_5.

Таким чином, окремого рішення про обрання головою постійної комісії ОСОБА_4 міською радою не приймалось, що не відповідає вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З огляду на вказане, колегія суддів вважає обґрунтованими підстави для зупинення міським головою дії рішення Білоцерківської міської ради від 01.03.2017 №506-26-6 «Про внесення змін в рішення міської ради від 11.12.2015 №06-02-7 «Про утворення постійних комісій ради, затвердження їх складу та обрання голів комісій» в частині п. 3.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Білоцерківського міського голови ОСОБА_3 про скасування розпорядження.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також необґрунтованість висновків суду .

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківського міського голови ОСОБА_3 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року - задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Білоцерківського міського голови ОСОБА_3 про скасування розпорядження - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 19.03.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.