Справа № 822/417/18
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/417/18
РІШЕННЯ

іменем України

12 березня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Лабань Г.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області щодо відмови у знятті арешту та заборони відчуження з належного ОСОБА_2 транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, д.н. НОМЕР_2, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, який накладений відділом ДВС Шепетівського районного управління юстиції на підставі постанови державного виконавця від 13.06.2003 року.

- зобов'язати Шепетівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області зняти арешт та заборону відчуження з належного ОСОБА_2 транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, д.н. НОМЕР_2, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, який накладений відділом ДВС Шепетівського районного управління юстиції на підставі постанови державного виконавця від 13.06.2003 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі довіреності позивач уповноважений бути представником ОСОБА_2, власника автомобіля щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом марки ВАЗ 2101 1974 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шасі (кузов) НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданим 07.11.2003 року Шепетівським МРЕВ у Хмельницькій області.

Для здійснення в Регіональному сервісному центрі МВС в Хмельницькій області зняття обліку повіреного автомобіля, позивача повідомлено, що неможливо зняти даний автомобіль з обліку через наявний арешт та заборону його відчуження.

За наслідками розгляду звернення позивача, відповідач відмовив у знятті арешту визначеного вище автомобіля, та вказав про те, що згідно Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна може бути знято за рішенням суду. В той же час повідомлено, що згідно обліку виконавчих проваджень, виконавчі документи, де боржником виступає власник автомобіля ОСОБА_2, станом на даний час на виконанні у Шепетівському міськрайонному відділі ДВС не перебувають, а матеріали закінчених виконавчих проваджень знищено у зв'язку із спливом строку їх зберігання. Додатково Відповідачем також повідомлено, що згідно відомостей державного реєстру обтяжень рухомого майна ОСОБА_2 відсутня.

Не погодившись з правомірністю дій та бездіяльністю відповідача, які полягають у відмові зняти арешт з довіреного позивачу транспортного засобу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

На адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Також представник відповідача зазначив, що проти заявлених позовних вимог заперечує в частині визнання бездіяльності протиправною, оскільки зняття арешту у зв'язку із відсутністю передбачених Законом України підстав, можливе лише на підставі рішення суду.

Дослідивши докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки ВАЗ 2101 1974 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шасі (кузов) НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданим 07.11.2003 року Шепетівським МРЕВ у Хмельницькій області.

ОСОБА_1, а також ОСОБА_3 на підставі довіреності від 14.02.2014, зареєстрованої в реєстрі за №354, яка посвідчена приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко A.M., уповноважені бути повноважними представниками власника вказаного вище автомобіля перед третіми особами щодо експлуатації та розпорядження даним транспортним засобом.

Згідно вказаної довіреності позивачу надано повноваження бути представником в органах МРЕВ, ДАІ, нотаріату, митних та страхових органах, проходити технічний огляд, ставити, знімати автомобіль з обліку в органах МРЕВ, ДАІ, змінювати колір автомобіля, його агрегати, номерні знаки, вносити зміни в реєстраційні документи або отримувати нові, вчиняти від імені власника всі дозволені законом правочини та інші юридичні дії щодо цього автомобіля, в тому числі продавати, обмінювати, заставляти, здати в оренду (найм), передавати в позичку, тощо, у встановленому порядку, визначаючи ціну та умови на свій розсуд.

У зв'язку з цим, позивач звернувся в Регіональний сервісний центр МВС в Хмельницькій області стосовно зняття обліку повіреного йому автомобіля марки ВАЗ 2101 1974 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, шасі (кузов) НОМЕР_3. За результатами звернення РСЦ повідомив, що неможливо зняти даний автомобіль з обліку через наявний арешт та заборону його відчуження.

21 грудня 2017 позивач надіслав заяву від 21.12.17 на ім'я начальника Шепетівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, у якій просив зняти даний арешт. Однак, за наслідками розгляду цієї заяви відповідач листом про надання інформації від 12.01.18 за № 596/11 відмовив позивачу у знятті арешту автомобіля, та вказано про те, що згідно Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна може бути знято за рішенням суду. Разом з тим позивачу повідомлено, що згідно журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державним виконавцем, та даних АСВП (спецрозділ), журналів вхідної, вихідної кореспонденції, виконавчі документи, де боржником виступає власник автомобіля - ОСОБА_2, станом на даний час на виконанні у Шепетівському міськрайонному відділі ДВС не перебувають, а матеріали закінчених виконавчих проваджень знищено у зв'язку із спливом строку їх зберігання, а згідно відомостей державного реєстру обтяжень рухомого майна ОСОБА_2 відсутня.

Не погоджуючись з правомірністю дій та бездіяльністю відповідача, які полягають у відмові зняти арешт з довіреного позивачу транспортного засобу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступного.

Згідно ст. 1 Закону "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Таким чином, Відповідач у справі суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок з примусового виконання рішень.

Частиною 1 ст.17 Закону передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст.11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 ч.3 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

При цьому ст.32 Закону передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Разом з тим, за приписами ч.5 ст.52 вказаного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з ч.1 ст.57 цього ж Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Водночас відповідно до ст. 55 Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

За приписами ст.59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та бо органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику. За наявності письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов'язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Згідно із ч.ч.1-4 ст.60 Закону підставами зняття арешту з майна є:

рішення суду про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту за відповідним позовом особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові;

надходження до відповідного відділу державної виконавчої служби документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом;

порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом;

наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1-2 ст.50 Закону арешт, накладений на майно боржника знімається державним виконавцем у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав у випадках, передбачених цим Законом.

Так відповідач у своєму листі від 12.01.2018 підтвердив факт відсутності на примусовому виконанні будь-яких виконавчих проваджень, де боржником виступає власник довіреного позивачу автомобіля ОСОБА_2, та в межах яких можливе звернення стягнення на його майно, в тому числі і шляхом арешту такого майна, для забезпечення реального виконання рішення, яке належить виконувати.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, а також враховуючи те, що на даний час перебування довіреного позивачу автомобіля під арештом та забороною відчуження є неправомірним, та водночас порушує права позивача, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у не скасуванні арешту та заборони відчуження рухомого майна (автомобіля) одночасно із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 2 ст. 50 Закону).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог, та довів неправомірність дій державного виконавця.

Натомість, наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про правомірність дій Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 29000, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області щодо відмови у знятті арешту та заборони відчуження з належного ОСОБА_2 транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, д.н. НОМЕР_2, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, який накладений відділом ДВС Шепетівського районного управління юстиції на підставі постанови державного виконавця від 13.06.2003 року.

Зобов'язати Шепетівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області зняти арешт та заборону відчуження з належного ОСОБА_2 транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, д.н. НОМЕР_2, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, який накладений відділом ДВС Шепетівського районного управління юстиції на підставі постанови державного виконавця від 13.06.2003 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з його проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні були проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду, - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя