Справа № 810/2708/17
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року справа № 810/2708/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградовою О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання права, визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

7 серпня 2017 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач) про:

- визнання за позивачем права на отримання посвідчення особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи 1 категорії (далі посвідчення 1 категорії);

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі позивачу посвідчення 1 категорії;

- зобовязання відповідача видати позивачу посвідчення 1 категорії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, та має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії. Стверджує, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у прийнятті рішення про встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, та видачі посвідчення 1-ї категорії, оскільки відповідною довідкою та експертним висновком встановлено причинний зв'язок хвороби позивача із впливом аварії на ЧАЕС, саме зазначене захворювання було підставою для встановлення позивачу І групи інвалідності.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідно до п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20 лютого 1997 р. №51 (далі - Порядок № 51), видача відповідних посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Зазначає, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 р. № 76-VІІІ (далі - Закон № 76-VІІІ) виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Стверджує, що у зв'язку з набранням чинності з 1 січня 2015 р. Законом №76-VІІІ позивач не проживає на території забрудненої зони, оскільки такої зони вже немає, та як наслідок не має статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, у поясненнях у справі від 27 лютого 2018 р. зазначив, що відповідач подання від Управління соціального захисту населення не отримував, у його задоволенні не відмовляв.

27 лютого 2018 р. від позивача та представника відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

3 липня 2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу посвідчення особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи 1 категорії (далі посвідчення 1 категорії) (а.с. 69).

12 липня 2017 р. відповідач листом «Про розгляд заяви та надання пояснення» № 05-59-1604 відмовив позивачу у віднесенні останнього до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення 1 категорії (далі відмова № 05-59-1604) (а.с. 17-18).

У звязку з тим, що позивач вважає дії відповідача протиправними, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон №796-XII) та Порядком № 51.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом № 796-XII.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Як убачається зі ст.ст. 14 і 65 Закону №796-XII, для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорії 4 видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано Порядком №51.

Відповідно до вимог п. 2 Порядку № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно з вимогами п. 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Як убачається з ч. 3 ст. 15 Закону №796-XII, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення ст. 15 Закону №796-XII кореспондуються з приписами п. 10 Порядку №51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону №796-XII до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи (ст. 10, 11 і ч. 3 ст. 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

І. Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі позивачу посвідчення 1 категорії, судом встановлено таке.

Позивач, є громадянином України, паспорт серії СН 713271, виданий Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області 28 листопада 1997 р. (а.с. 5).

З 12 травня 1986 р. і по теперішній час позивач зареєстрований і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта громадянки України (а.с. 6).

4 жовтня 1993 р. Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії В-П № 215918.

17 липня 2015 р. експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 3522 за результатами розгляду звернення позивача та наданої згідно Переліку та зареєстрованої в ЦМЕК 17 червня 2015 р. документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, позивачу встановлено основний діагноз: Cr щитовидної залози, ст. ІІІ, рT2N1M0, кл. гр. ІІ Післяопераційний гіпотиреоз. Згідно експертного висновку захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 10 вересня 2015 р. серії АВ № 0512212 позивачу з 10 вересня 2015 р. довічно встановлена друга група інвалідності та зазначено причину інвалідності - захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.72).

Як вже зазначалося, 3 липня 2017 р. позивач звернувся до відповідача із письмовим зверненням щодо встановлення статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, додавши: оригінал посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії, експертне заключення, копію довідки МСЕК, копію трудової книжки, копію паспорта (1,2, 11 стр.) (а.с. 69).

12 липня 2017 р. відповідач листом №05-59-1604 відмовив позивачу у зв'язку з тим, що правові підстави для віднесення останнього до постраждалих від Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення відсутні, оскільки з 1 січня 2015 р. позивач не проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, та до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії не належить (а.с. 17-18).

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилався на Закон № 76-VIII, яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27 лютого 1991 р. № 791а-XII (далі - Закон № 791а-XII), зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тобто, відповідач вважає, що з 1 січня 2015 р. позивач не проживає на території забрудненої зони та до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії не належить, а посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії серії НОМЕР_1 від 4 жовтня 1993 р. фактично втратило чинність.

Крім того, зазначає, що причинний зв'язок захворювання та інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи (довідка МСЕК серії АВ №0512212 від 10 вересня 2015 р.) було встановлено після набуття чинності Закону про внесення змін від 28 грудня 2014 р. №76-VІІІ, тобто, за відсутності у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії. Вважає, що у такому випадку відсутні правові підстави для внесення позивача до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та видачі позивачу посвідчення постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії.

Згідно з абз. 3 п. 10 Порядку №51 передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до вимог абз. 4 та 9 п.4 10 вказаного Порядку посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п.10 вищевказаного Порядку рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

Відповідач діє на підставі Положення про департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 5 лютого 2013 р. № 43, згідно п. 1 якого цей департамент є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації, що утворюється головою облдержадміністрації, підзвітним і підконтрольним голові облдержадміністрації та Міністерству соціальної політики України.

Серед повноважень відповідача, визначених у п. 34 вказаного Положення, є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що саме відповідач на території Київської області опікується питаннями, пов'язаними із визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, та, зокрема, має делеговані повноваження від Київської облдержадміністрації щодо видачі відповідних посвідчень особам, постраждалим від Чорнобильської катастрофи І категорії.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відмова № 05-59-1604 була винесена протиправно, а отже, підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

ІІ. Стосовно позовних вимог в частині визнання за позивачем права на отримання посвідчення 1 категорії, судом встановлено таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 Закону №791а-XII залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Закону №791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 1 січня 2015 р. до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Так, вимогами Закону №76-VIII із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Крім цього, Законом №76-VIII виключено також ст. 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону №76-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 р.

Проте, при вирішенні справи судом враховано, що необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом № 76-VIII, суд дійшов висновку, що виключення із правового регулювання зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 1 січня 2015 р.

При цьому, виключення законодавцем з 1 січня 2015 р. з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 р. у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 1 січня 2015 р.

Отже, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 1 січня 2015 р. відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 1 січня 2015р.

Водночас, отримане 4 жовтня 1993 р. посвідчення потерпілого категорії 4 серії В-П № 215918 є діючим, а отже, позивач має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Крім того, згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 Закону № 796-XII причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Судом встановлено, що позивач дійсно проходив огляд в МСЕК після набрання чинності Законом № 76-VІІІ, однак, для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого І категорії не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 1 січня 2015р., оскільки, як вже встановлено судом, на момент проходження огляду МСЕК позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

Отже, досліджені докази свідчать про наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та видачі посвідчення І категорії.

Наведене свідчить, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ІІІ. Стосовно позовних вимог в частині зобовязання відповідача видати позивачу посвідчення 1 категорії, судом встановлено таке.

Позовні вимоги в цій частині є похідними від позовних вимог про визнання права позивача на отримання посвідчення 1 категорії.

Отже, також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, що було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, чого не було зроблено відповідачем.

Водночас, суд не приймає до уваги обставини, викладені у запереченнях відповідача, оскільки вони спростовуються наданими позивачем доказами.

Керуючись ст.ст. 12, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Визнати за ОСОБА_1 право на отримання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Виноградова О.І.