Справа № 607/12958/16-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/987/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Обрізка І.М.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року, ухвалену суддею Братасюк В.М.., 12:47:59, м. Тернопіль, у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

17.11.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду Тернопільської області, в якому просить визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років; зобовязати відповідача призначити йому пенсію за вислугою років з 1 серпня 2016 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що спеціальний стаж працівника охорони здоров'я позивача ОСОБА_1 складав 23 роки 3 місяці 25 днів. Період роботи з 04.04.1997р. по 31.05.1998р. на посаді інструктора ЛФК 0,5 окладу і медсестри 0,5 окладу в ТОВ «Санаторій «ОСОБА_2» (0 років 10 місяців 19 днів) хоч і відображений у трудовій книжці, проте не зарахований до спеціального стажу оскільки наявні розбіжності мій записами в трудовій книжці та первинними документами позивача. Також враховуючи те, що в період роботи з 25.09.1999р. по 20.05.2000р. позивач ОСОБА_1 займав посаду медсестри ТОВ «Санаторій «ОСОБА_2» (0 років 8 місяців 10 днів), однак знаходився відпустці без збереження заробітної плати, тому зарахування вказаного періоду до спеціального стажу роботи, тобто до вислуги років, що дає право на призначення пенсії неможливе. З врахуванням того, що з 10.10.2000 р. по 01.04.2002 р. позивач займав посаду комерційного агента ЗАТ «ТАПК» та з 23.05.2002р. по 01.09.2005р. працював в ПМП «Альянс» займаючи посаду фахівця з методів вивчення ринку збуту, то вказаний період роботи (3 роки 0 місяців 30 днів) також не може бути зараховано до спеціального стажу, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993р. №909 не передбачено зарахування до вислуги років періоду роботи в таких закладах.

Відтак, немає законних підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років, за відсутності необхідного спеціального стажу роботи.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з неповним зясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що враховуючи норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якого встановлений порядок обчислення спеціального стажу та умов, за яких визначається право на пенсію за вислугу років (де основним документом є трудова книжка), а страховий стаж обчислюється відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та являє собою стаж, за яким визначається розмір такої пенсії, ОСОБА_1 одержав право на призначення пенси за вислугу років та розмір якої нараховується із заробітку, отриманого перед припиненням роботи, який дає право на пенсію за вислугу років. До такого заробітку береться до уваги ставка чи оклад, враховуються також різноманітні доплати й надбавки до заробітної плати.

Таким чином апелянт вважає, що пенсія за вислугою років йому повинна бути призначена, так як його загальний трудовий, страховий стаж на посаді медичного працівника становить більше 27 років (у відповідності до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»), а вже при нарахуванні даного виду пенсії необхідно враховувати всі отримані ним доходи (заробітна плата, доплати, надбавки та ін.) в період його роботи на посаді медичного працівника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції ідповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював:

- з 01.04.1989р. по 15.05.1989р. на посаді фельдшера Почаївської районної лікарні;

- з 02.08.1991р. по 18.04.1994р. на посаді фельдшера Почаївської районної лікарні;

- з 04.04.1997р. по 10.10.2000р. на посаді інструктора ЛФК та медсестри ТОВ «Санаторій «ОСОБА_2»;

- з 10.10.2000 р. по 01.04.2002 р. па посаді комерційного агента ЗАТ «ТАПК»;

- з 23.05.2002р. по 01.09.2005р. на посаді фахівця з методів вивчення ринку збуту ПМП «Альянс»;

- з 24.10.2005р. по 28.02.2006р. отримував допомогу по безробіттю;

- з 01.03.2006р. по 31.07.2016р. працював на посаді медсестри 1 психіатричнного відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні.

Вказане підтверджується записами в трудовій книжці серія БТ-І №8003027, виданої на імя ОСОБА_1.

01.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

Згідно з записами трудової книжки та з врахуванням відомостей, встановлених при проведенні перевірки стажу роботи позивача згідно Акту №392 від 31.08.2016 року до стажу роботи працівника охорони здоровя для призначення ОСОБА_1 зараховано періоди:

- з 01.04.1989р. по 15.05.1989р. на посаді фельдшера Почаївської районної лікарні (0 років 1 місяць 15 днів);

- з 02.08.1991р. по 18.04.1994р. на посаді фельдшера Почаївської районної лікарні ( 2 роки 8 місяців 17 днів);

- з 02.06.1998р. по 24.09.1999 р. на посаді медсестри ТОВ «Санаторій «ОСОБА_2» ( 1 рік 3 місяці 23 дні);

- з 21.05.2000 р. по 31.08.2000 р. на посаді медсестри ТОВ «Санаторій «ОСОБА_2» ( 0 років 3 місяці 11 днів);

- з 17.09.2000 р. по 05.10.2000 р. на посаді медсестри ТОВ «Санаторій «ОСОБА_2» (0 років 0 місяців 19 днів)

з 01.03.2006р. по 31.07.2016р. працював на посаді медсестри 1 психіатричнного відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (20 років 10 місяців 0 днів). Зараховано до спеціального стажу позивача у подвійному розмірі.

Відтак, спеціальний стаж ОСОБА_1, як працівника охорони здоровя, складає 25 років 3 місяці 25 днів.

Період роботи з 04.04.1997 р. по 31.05.1998 р. на посаді інструктора ЛФК (0.5 окладу) і медсестри в ТОВ «Санаторій «ОСОБА_2» (0.5 окладу) 10 місяців 19 днів не зараховану до спеціального стажу у звязку з розбіжностями із записами у трудовій книжці та первинними документами, відображені в акті №392 від 31.08.2016 року.

Так, зокрема, ОСОБА_1 відповідно до наказу по ТОВ «Санаторій «ОСОБА_2 №58 від 12.06.1997 року в період з 12.06.1997 року по 03.07.1997 року, згідно штатного розпису, працював по сумісництву на посаді вихователя з виплатою 0,5 оклада.

Відповідно до наказу по ТОВ «Санаторій «ОСОБА_2 №43-К від 07.07.2000 року ОСОБА_1 переведено тимчасово на посаду чергової медсестри на час відпустки ОСОБА_2 і дозволено йому працювати по сумісництву інструктора ЛФК для бассейну.

Вказані записи у трудовій книжці відсутні.

Період роботи з 25.09.1999 р. по 20.05.2000 р. та з 01.09.2000 р. по 16.09.2000 р. на посаді медсестри ТОВ «Санаторій «ОСОБА_2» - 8 місяців 10 днів не зараховані до спеціального стажу, оскільки в ці періоди позивач знаходився у відпустці без збереження заробітної плати.

Зі змісту наявного у справі копії протоколу №44 від 11.10.2016 року засідання комісії Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з питання розгляду заяви позивача ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за вислугу років видно, що комісія вирішила відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, у зв'язку із тим, що станом на 01.04.2016 року він не мав 26 років стажу за вислугу років, його загальний стаж становив 26 років 1 місяць 22 дні, з них 25 років 3 місяці 25 днів працівника охорони здоровя.

Відповідно до пункту «е» ч.1 ст. 55 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року не менше 25 років 6 місяців, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі Перелік №909), відповідно до якої пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати:з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. не менше 26 років.

До Переліку № 909 включено, зокрема, такі заклади, як лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади, особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичні центри, а серед посад зазначені лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Згідно з приміткою 2 вказаного Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно ст.58 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до вимог ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Встановлено, що на виконання ухвали суду першої інстанції від 15.08.2017р. працівниками Тернопільського районного відділення поліції ГУ НП в Тернопільській області було проведено перевірку, в результаті якої встановлено, що згідно книг обліку виплат зарплат у санаторії «Веселка», що у с. Петриків по вул. Зелена, Тернопільського району, гр. ОСОБА_1 не отримував зарплати у періоди вказані у наказах ЗАТ (ТОВ) санаторій «Веселка» про надання відпусток без збереження заробітної плати, про що свідчать розрахункові чеки (копії яких містяться в матеріалах справи). У своєму поясненні директор санаторію «Веселка» ОСОБА_3 зазначив, що у безоплатні відпустки ходили майже усі працівники санаторію, у періоди коли починались проведення тендерів на оздоровлення дітей, у зв'язку із тим, що у санаторії не було дітей і роботи також не було. Усі працівники писали заяви про надання відпусток без збереження заробітних плат, в тому числі і ОСОБА_1, про те дані заяви до теперішнього часу не збереглися, оскільки не були документами суворої звітності. Накази про надання відпусток без збереження заробітної плати та книги обліку виплат зарплат зберігаються у приміщенні адміністративного будинку на території санаторію «Веселка», згідно яких видно, що ОСОБА_1 перебував у безоплатних відпустках і у вказані періоди не отримував та не міг отримувати зарплату.

У матеріалах справи знаходяться копії наказів про перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати, а саме: накази №131-К від 24.11.1997 року (тривалістю 1 день), №137-К від 10.12.1997 року (тривалістю 1 день), №138-К від 12.12.1997 року (тривалістю 1 день), №3-К від 12.01.1998 року ( з 12.01.1998 р. по 20.04.1998 р), №113-К від 01.10.1998 року (з 12.10.1998 року по 14.12.1998 року), №4-К від 12.01.1999 року (з 12.01.1999 року по 24.03.1999 року), №87-К від 24.09.1999 року (з 25.09.1999 року по 20.05.2000 року), №61-К від 01.09.2000 року (з 01.09.2000 року по 16.09.2000 року), №73-к від 06.10.2000 року (з 06.10.2000 року по 10.10.2000 року).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання дій протиправними щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років та зобовязання призначити пенсію за вислугою років з 01.08.2016 року до задоволення не підлягають, оскільки за відсутності необхідного спеціального стажу роботи немає законних підстав для призначення йому пенсії за вислугу років.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року у справі №607/12958/16-а за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 21.03.2018 року.