Справа № 804/6781/17
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2018 року Справа № 804/6781/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання - Музиці Я.І.
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Слободянюк Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Комісія Дніпропетровського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», згідно з положеннями якого учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Позивач вважає, що відповідач неправомірно дійшов висновку про неможливість визнання його учасником бойових дій, оскільки позивач неодноразово перебував у службовому відрядженні та залучався до виконання спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану та під час збройних конфліктів незаконно озброєних формувань на території Азербайджанської, Вірменської РСР колишнього Союзу РСР та Чеченської Республіки.
Від відповідача надійшли заперечення проти позовних вимог, в обґрунтування яких зазначено, що з документів, які надані позивачем, вбачається, що останній проходив військову службу в системі Міністерства внутрішніх справ СРСР, однак система МВС СРСР не входила до складу Збройних Сил СРСР. Крім того, надана позивачем архівна довідка не містить відомостей щодо участі позивача безпосередньо у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ. Отже вважати, що позивач виконував завдання в умовах надзвичайного стану та збройних конфліктах у м. Сумгаите, м.Степанакерт та м. Баку Азербайджанської РСР не можливо. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження участі у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності в державах, на території яких велися бойові дії і які віднесено до Переліку. Щодо посилання позивача на зміст примітки 6 до Переліку стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року, та не названі у Переліку, зазначає, що її положення поширюються лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях. Також в обґрунтування своєї позиції посилався на судові рішення Верховного суду України в аналогічних справах. З огляду на зазначене, вважає, що Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом відмовлено у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій на законних підставах.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в адміністративному позові, відповіді на відзив, а також додаткових письмових поясненнях та доводах в обґрунтування позовних вимог.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у запереченнях проти позовних вимог, запереченнях на відповідь на відзив.
Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Комісії Дніпропетровського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, надійшла заява, в якій підтримано доводи заперечень Дніпропетровського обласного військового комісаріату. Також третя особа просить здійснювати розгляд справи без участі її представника та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що за направленням Дніпропетровського обласного управління МВС УРСР від 01.10.1971 року позивач добровільно вступив до Орджонікідзевського Червонопрапорного військового училища ім. С.М.Кірова МВС СРСР (Північно-Осетинська АРСР), яке закінчив 05.09.1974 року з дипломом ВУС №0001 з присвоєнням військового звання лейтенант (наказ МВС СРСР від 25.06.1974 року).
В період з 05.09.1974 року по 12.03.1992 неодноразово залучався до виконання спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів, із нормалізації обстановки, відновлення законності та правопорядку на території колишньої Азербайджанської, Вірменської РСР та Чеченської Республіки.
Сторонами не заперечується, що 17 травня 2017 року позивач подав через канцелярію Дніпропетровського обласного військового комісаріату на ім`я військового комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату заяву про визнання позивача учасником бойових дій на території Північного Кавказу та Азербайджанської СРС у період з 05.09.1974 по 12.03.1992р.р. Оскільки прийняття рішення щодо встановлення статусу учасником бойових дій не належить до компетенції військового комісара, заяву направлено до комісії Дніпропетровського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.
06 вересня 2017 року Комісією розглянуто документи, що надані позивачем. За результатами розгляду заяви Комісією було прийнято рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, що відображено в протоколі №5, з підстав, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1995 рок №16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до статті 5 Закону України № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 статті 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно із Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 8 лютого 1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на території Азербайджанської РСР у зазначений період бойових дій не велось.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до позивача пункту Переліку «інші країни - після 1979», оскільки відповідно до пункту 6 Приміток постанови Кабінету Міністрів України № 6 від 8 лютого 1994 року Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялись військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії. Відповідної інформації щодо направлення військових фахівців в країни, на території яких велися бойові дії у штабі Збройних Сил України немає. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавались на підставі довідок 10-го Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.
Аналогічна правова позиція щодо застосування пункту 2 статті 6 Закону № 3551-XII та примітки 6 до Переліку вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 18 травня 2010 року (№ 21-74во10), 3 жовтня 2011 року (№ 21-162а11), 16 жовтня 2012 року (№ 21-337а12) та 3 грудня 2013 року (№ 21-425а13), 25 лютого 2014 року (21-9а14) та інших.
Суд зазначає, що позивач довідки 10-го Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях Азербайджанської, Вірменської РСР чи Чеченської Республіки Комісії не надав. Підстав для задоволення його заяви про отримання статусу учасника бойових дій немає.
За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, підстави для компенсації позивачу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача Комісія Дніпропетровського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складений 16 березня 2018 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко