Справа № 826/15610/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2018 року 10:58 № 826/15610/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П., при секретарі судового засідання Ксендзові А.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Акваріум Плюс»
доГоловного управління ДФС у м.Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.11.2017 р. № ,

за участю представників сторін:

від позивача: Войтенков Д.Ю.;

від відповідача: Кравченко Є.В.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 лютого 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Акваріум Плюс» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.11.2017 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у м.Києві протиправно нараховано позивачу штрафні санкції за порушення встановлених строків сплати грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що товариство вчасно сплатило кошти за податковим зобов'язанням, а тому у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачем порушено граничні строки сплати грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у м.Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов'язання) по податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваріум Плюс».

Перевіркою встановлено порушення граничного терміну сплати податку на прибуток на 30 календарних днів самостійно визначеного платником грошового зобов'язання з податку на прибуток за 2016 рік в сумі 185 978,00 грн. Так, при граничному терміні сплати грошового зобов'язання 11.03.2017 р. товариством сплачено останнє 10.04.2017 р.

За результатами перевірки складено акт від 20.07.2017 р. № 2430/26-15-12-12-12/37616876 та винесено податкове повідомлення-рішення від 28.08.2017 р. № , яким позивача за порушення граничного строку сплати грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, визначеного п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України та на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за затримку на 30 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 166009,1 грн. товариство зобов'язано сплатити штраф в розмірі 10 % в сумі 16600,91 грн.

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки, Головним управлінням ДФС у м.Києві надано відповідь від 19.08.2017 р. № 25795/10/26-15-12-12-18, якою висновки акту перевірки від 20.07.2017 р. № 2430/26-15-12-12-12/37616876 залишено без змін.

За результатами адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 01.11.2017 р. № 24867/6/99-99-11-03-01-25, яким податкове повідомлення-рішення від 28.08.2017 р. № скасовано, а скаргу задоволено частково. Підставою для скасування вказаного рішення стало невірне зазначення найменування контролюючого органу та його місцезнаходження.

В той же час, ДФС України дійшло висновку про вірність висновків, викладених в акті перевірки, що є підставою для винесення нового податкового повідомлення-рішення.

Зважаючи на викладене вище, ГУ ДФС у м.Києві винесене нове податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено штрафні санкції в розмірі 16 600,91 грн.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

За визначенням п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій), у тому числі визначених пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов'язання з цього податку, без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем платіжним дорученням № 19748617 від 09.03.2017 р., тобто до настання граничного строку сплати грошового зобов'язання з податку на прибуток по податковій декларації з податку на прибуток за 2016 рік (11.03.2016 р.), було сплачено 166 042,00 грн. на р/р 0003, код отримувача 38021179 ДПІ Дарницького району м.Києва, код банку 820019 ГУ ДКСУ у м.Києві.

27.03.2017 р. позивач звернувся до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м.Києві із листом № 23 щодо перерахування помилково перерахованих коштів п/д № 19748617 від 09.03.2017 р. на суму 166 042,00 грн. з рахунку № 0003, код отримувача 38021179 ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м.Києві, код банку 820019 ГУ ДКСУ у м.Києві на рахунок 0003, код отримувача 38021179 ДПІ Дарницького району м.Києва, код банку 820019 ГУ ДКСУ у м.Києві.

Згідно висновку № 1207-07 від 10.04.2017 р. відповідачем було здійснено перерахування коштів за зверненням позивача.

Системний аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що виявивши вказану помилку, позивач 27.03.2017 р. звернувся до органу державної фіскальної служби з проханням провести переведення вказаних коштів з рахунка № 0003 на рахунок 0003.

З урахуванням вказаної заяви позивача, за наявності у останнього грошового зобов'язання з податку на прибуток в тій сумі, яка була відкоригована шляхом перерахування податку з одного рахунку на інший, відповідач повинен вважати заходи вчинення такого перерахування, сплатою податкового зобов'язання в день такої сплати.

Слід зазначити, що суми податку фактично надійшли до Державного бюджету у визначений строк, отже, факт знаходження коштів протягом певного періоду на бюджетних рахунках під іншими, на думку фіскального органу, кодами є формальною обставиною і не може бути підставою для висновків про порушення граничних строків сплати податків і застосування штрафних санкцій.

Так, у відповідності до ч.4 статті 45 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Приписами ч.5 статті 45 БК України передбачено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Аналіз норм БК України дає підстави суду зробити висновок, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Разом з тим, поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затверджене Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122 (далі - Положення № 122), та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 цього Положення встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Зі змісту пунктів Положення № 122 слідує, що всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, яка відображена в постанові від 16.06.2015 по справі № 21-377а15. У вказаному рішенні колегія суду дійшла висновку, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений п.57.1 ст.57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п.126.1 ст.126 ПК України. Додатково зазначено, що оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК штрафних (фінансових) санкцій.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем виконано податковий обов'язок та в строки, передбачені чинним законодавством, а саме: 09.03.2017 р. було сплачено грошове зобов'язання з податку на прибуток за 2016 рік. Про намір позивача сплатити вказаний податок свідчить також і відповідний розмір коштів, які вже до цього були задекларовані позивачем як сума податку що підлягає сплаті.

Відповідно до п. 38.1 п. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

У свою чергу, ст. ст. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, встановлена фінансова відповідальність, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Матеріалами справи, а саме платіжним дорученням № 19748617 від 09.03.2017 р. підтверджується сплата податку на прибуток за 2016 рік у строк, визначений чинним законодавством, а, отже відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій, що визначені ст. 126 Податкового кодексу України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятого на їх підставі рішення у зв'язку із чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню повністю за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваріум Плюс» (02093, м.Київ, вул. Бориспільська, 26-Д, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 08.11.2017 р. № .

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваріум Плюс» (02093, м.Київ, вул. Бориспільська, 26-Д, ) судові витрати в сумі 1600,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Повний текст судового рішення складено та підписано 15 березня 2018 року