Справа № 802/2188/17-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2188/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 березня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2017 року (місце складання м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

у листопаді 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової вихідної допомоги у зв'язком з виходом у відставку відповідно до ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIІІ від 02.06.2016 та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою в розмірі 73950,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем безпідставно не виплачено зазначену вихідну допомогу у зв'язку із виходом його, як судді, у відставку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Так, апелянт посилається на те, що право на виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку у нього виникло з 20 жовтня 2008 року, а не в період з 01 квітня 2014 року по 30 вересня 2016 року, коли норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачали виплату такої допомоги.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу у наданий судом строк відповідно до ст. 304 КАС України.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили, при цьому 22 березня 2018 року до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження від відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач з 29.03.1993 працював на посаді судді Ямпільського районного суду Вінницької області. Стаж роботи на посаді судді складає 26 років 00 місяців 05 днів.

08.09.2016 Верховною Радою України прийнято Постанову № 1515-VIII "Про звільнення суддів", відповідно до якої ОСОБА_2 звільнено з посади судді Ямпільського районного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом в.о. голови Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.09.2016 № 46-ос позивача виключено зі складу суддів Ямпільського районного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 24.10.2017 №4-35/1376 заробітна плата ОСОБА_2, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, склала 24650,00 грн., з яких оклад 14500,00 грн., надбавка за вислугу років 60% 8700,00 грн., доплата за адміністративну посаду (10%) 1450,00 грн.

В подальшому, позивач звернувся до ТУ ДСА у Вінницькій області з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу.

Листом від 30.10.2017 №04-36/2741 відповідач зазначив, що підстав для такої виплати немає, оскільки на момент виходу позивача у відставку відповідно до чинного нормативного регулювання виплата такої допомоги не передбачена. Крім того, відповідач повідомив, що не може застосувати положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIІІ від 02.06.2016, адже вказаний Закон набув чинності після звільнення позивача.

Вважаючи відмову в нарахуванні та виплати вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач реалізував свою власну волю на вихід у відставку, а також був звільнений у відставку постановою Верховної Ради України у період відсутності норми про виплату вихідної допомоги, то дії відповідача є правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

На момент виникнення спірних правовідносин питання організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначались Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

Відповідно до ст. 100 Закону №2453-VI (в редакції до 1 квітня 2014 року) суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно з ч.ч. 1,3,4 ст. 109 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Положеннями ч. 6 ст. 111 Закону №2453-VI передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Відповідно до ст. 136 Закону №2453-VI передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (далі вихідна допомога).

Отже, за приписами Закону України №2453-VI в редакції до 1 квітня 2014 року суддя, який подав заяву про відставку, продовжував здійснювати свої повноваження та вважався звільненим у відставку з дня набрання чинності відповідним рішенням органу, який обрав або призначив суддю, у випадку позивача - постанови Верховної Ради України, і саме з цього моменту такий суддя набував право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" №1166-VII від 27 березня 2014 року (далі - Закон №1166-VII), яким ст. 136 Закону №2453-VI виключено.

Згідно з ст. 111 Закону №2453-VI (в редакції на момент подання позивачем заяви про відставку та винесення Верховною Радою України постанови, якою позивача звільнено у відставку) передбачено, що суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Відповідно до ст. 109 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Положеннями ч. 6 ст. 111 Закону №2453-VI передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Так, починаючи з 1 квітня 2014 року, з урахуванням внесених змін Законом №1166-VII, Закон №2453-VI не містив положень про виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку.

Конституційний Суд України в рішенні від 19 листопада 2013 року №1-1/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII Прикінцеві положення, абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII Перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів, зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Даючи правову оцінку доводам апелянта стосовно того, що право на виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку у нього виникло з 20 жовтня 2008 року, а не в період з 01 квітня 2014 року по 30 вересня 2016 року, коли норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачали виплату такої допомоги, колегія судів зазначає наступне.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що "за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.

За приписами абз. 3 п. 7 Указу Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" від 10.06.1997 №503/97, акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.

Отже, чинним законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв'язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття.

Так, постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515-VIII "Про звільнення суддів", ОСОБА_2 звільнено з посади судді Ямпільського районного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

На момент реалізації позивачем права на вихід у відставку виплата вихідної допомоги не була передбачена нормами Закону №2453-VI.

Зважаючи на те, що датою звільнення судді у разі подання заяви про відставку є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата виникнення права на подання заяви про вихід у відставку, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, передбачене ч. 3 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402- VIІ, який набрав чинності з 30.09.2016.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 07.02.2018 по справі К/9901/1758/18 (820/858/16) та у постанові від 21 лютого 2018 року по справі №К/9901/717/17 (802/1590/17-а).

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відмова відповідача у виплаті такої допомоги не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, чинне на момент виходу позивача у відставку, виплату такої допомоги не передбачало.

Крім того, рішення щодо неконституційності Закону № 1166-VII в частині виключення ст. 136 із Закону № 2453-VI, Конституційним Судом України не приймалося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки відповідач при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, в той час як доводи апеляційної скарги в основному ґрунтуються на нормах матеріального права, які не підлягають до застосування у даних правовідносинах.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 березня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4