Справа № 810/3132/17
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року № 810/3132/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків податкового органу щодо не підтвердження позивачем правомірності віднесення сум до складу відємного значення, що зараховується до податкового кредиту наступного звітного року, оскільки товариством надано усі необхідні документальні докази здійснення господарських операцій із контрагентом. У звязку з цим, прийняте на підставі таких висновків спірне рішення відповідача порушує законні права та інтереси позивача і є неправомірним.

Ухвалою суду від 19.09.2017 відкрито провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду на 09.10.2017.

Представник відповідача в письмових заперечень зазначив, що підтримує позицію податкового органу викладеного в акті перевірки та вважає, що відповідач при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, не порушив діючі норми податкового законодавства, а тому його рішення не підлягає скасуванню.

Ухвалою від 09.10.2017, за обґрунтованим клопотання сторони, у звязку з необхідністю надання позивачем додаткових документів та пояснень, суд зупинив провадження у справі до 20.11.2017.

Протокольною ухвалою від 20.11.2017 за обґрунтованим клопотання сторони, суд відклав розгляд питання про поновлення провадження у справі на 06.12.2017.

Позивачем 06.12.2017 подано до суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що підстави укладення договору підряду №01/11 від 01.11.2016 виникли після проведення огляду системи паливоподачі, пароводяних теплообмінників, масло охолоджувачів та конденсатору, після чого було складено відповідні дефектні акти.

У звязку з обґрунтованими клопотання сторін про відкладення розгляду питання про поновлення провадження у справі, протокольною ухвалою від 06.12.2017 судом відкладено розгляд питання про поновлення провадження у справі на 22.01.2018.

22.01.2018 представником відповідача подано додаткові пояснення в яких зазначено, що згідно укладеного договору ТОВ «Стартінвест Груп» зобовязаний здійснити поточний ремонт на обєкті «Теплова електростанція потужністю 18МВт». Проте, відповідно до вимог «Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж» №71 від 14.02.2007 затверджених Міністерством палива та енергетики, позивачем не надано документів щодо належного введення в експлуатацію та прийняття виконаних робіт від ТОВ «Стартінвест Груп» відповідно до договору від 01.11.2016 №01/11.

Ухвалою від 22 січня 2018 року суд поновив провадження у справі та в подальшому перейшов до розгляду справи за новими процесуальними правилами.

Представник позивача 22.01.2018 подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник відповідача 22.01.2018 подав клопотання щодо подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечує. Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У звязку з вищевикладеним, ухвалою суду від 22.01.2018 подальший розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

ТОВ «Біогазенерго» зареєстроване юридичною особою 19.07.2005.

ТОВ Стартінвест Груп має ліцензію щодо господарської діяльності з будівництва обєктів ІV і V категорії складності.

Податковим органом на підставі наказу від 18.05.2017 №1129 та направлення від 22.05.2017 №1129, згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Біогазенерго» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ Стартінвест Груп за період з 01.11.2016 р. по 30.11.2016 року.

За результатами перевірки складено Акт від 02.06.2017 року № 359/10-36-14-13/33593431, відповідно до висновків якого позивачем порушено вимоги п.198.1, 198.2, 198.3, абз. г 198.5, 198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено залишок відємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 133333 грн., в тому числі по періодам: грудень 2016 року 133333 грн..

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивачем було подано до ГУ ДФС у Київській області заперечення до акту перевірки.

23.06.2017 заперечення позивача розглянуті, внаслідок чого було прийнято рішення про проведення позапланової документальної перевірки товариства з 29.06.2017.

Податковим органом на підставі наказу від 27.06.2017 №1129 та направлення від 29.06.2017.2017 №1518, згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Біогазенерго» з питань, що виникли при розгляді заперечення по акту позапланової виїзної документальної перевірки від 02.06.2017 №359/10-36-14-13/33593431.

За результатами перевірки складено Акт від 14.07.2017 року № 496/10-36-14-13/33593431, відповідно до висновків якого позивачем порушено вимоги п.198.1, 198.2, 198.3, абз. г 198.5, 198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено залишок відємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 133333 грн., в тому числі по періодам: грудень 2016 року 133333 грн..

Як вбачається з акту перевірки, перевіряючими встановлено взаємовідносини укладені між ТОВ «Біогазенерго» та ТОВ Стартінвест Груп. Податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2016 року ТОВ Стартінвест Груп прийнята Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з відміткою «довідома», податковий розрахунок сума доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку форми №1ДФ IV квартал 2016 року не подано, Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів за листопад 2016 року не подано.

ТОВ «Біогазенерго» до перевірки не надано відомості про залучення до виконання робіт субпідрядником - ТОВ «СТАРТІНВЕСТ ГРУП», діяльність з яким здійснюється за умови письмового погодження із ТОВ «Біогазенерго», відповідно до п. 6.4.3 договору підряду від 01.11.2016 року №01/11, інформацію щодо видачі в листопаді 2016 року дозволів (перепусток) на працівників ТОВ «СТАРТІНВЕСТ ГРУП» або його субпідрядників на виконання поточного ремонту на об'єкті «Теплова електростанція потужністю 18МВт, що працює на біопаливі, в смт. Іванків, Київської області» та інформацію щодо проходження ними техніки безпеки на даному об'єкті.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Стартінвест Груп» податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку форми №1ДФ за IV квартал 2016 року та Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів за листопад 2016 року до Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області не подано, тобто у ТОВ «Стартінвест Груп» в листопаді 2016 року відсутні трудові ресурси, заробітна плата та внески на заробітну плату не нараховувалися та не виплачувались, та як наслідок відсутні підставі для включення до Акту приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за листопад 2016 року від 30.11.2016 б/н, витрат труда робітників-будівельників на обсяг робіт виконаних ТОВ «Стартінвест Груп» на адресу ТОВ «Біогазенерго» в кількості 16283,61 люд./год. та заробітної плати, яка наведена у складі прямих витрат у сумі 379033,35 грн., що унеможливлює виконання поточного ремонту на об'єкті «Теплова електростанція потужністю 18МВт, що працює на біопаливі, в смт. Іванків, Київської області» ТОВ «Стартінвест Груп» на загальну суму 800 000 грн., в т.ч. ПДВ 133333,33 грн..

Враховуючи вищевикладене, неможливо підтвердити факт поставки даних робіт ТОВ «Стартінвест Груп» на адресу ТОВ «Біогазенерго».

На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 03 серпня 2017 року № яким завищено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 133333 грн..

Досліджуючи правомірність спірного рішення податкового органу, судом встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ Стартінвест Груп (підрядник) укладено договір підряду №01/11 від 01.11.2016, відповідно до якого підрядник зобовязується своїми або залученими силами і засобами за замовленням замовника виконати у встановлений строк роботи щодо поточного ремонту на обєкті «Теплова електростанція потужністю 18МВт, що працює на біопаливі, в смт. Іванків Київської області», а замовник в свою чергу зобовязується прийняти виконані підрядником роботи та оплати їх.

Найменування, вартість та обсяг робіт за Договором визначаються відповідним Додатком до Договору. Зміни в обсяг та склад робіт має право вносити Замовник. Будь-які додаткові роботи, не передбачені цим Договором, можуть виконуватись Підрядником виключно за згодою Замовника.

Вартість і порядок оплати робіт:

Загальна вартість робіт за Договором складається із суми вартості робіт за кожним заповідним Додатком до цього Договору.

Підрядник має право:

Залучити до виконання робіт субпідрядників за умови письмового погодження із Замовником.

Згідно Додатку №1 від 01.11.2016 року до договору підряду №01/11 від 01.11.2016 року підрядник зобов'язується виконати роботи з поточного ремонту на обєкті, вказаному в п.1.1. Договору підряду, а саме: ремонтні роботи. Загальна вартість робіт за цим Додатком становить 800 000 грн., в тому числі ПДВ 133333,33 грн.. Строк виконання робіт за цим Додатком - не менше двох тижнів.

На виконання умов договору сторонами оформлені договірна ціна, локальний кошторис на будівельні роботи, підсумкова відомість ресурсів до локального кошторису, пояснювальна записка, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3), акт приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в), підсумкова відомість ресурсів.

Оплата за отримані ремонтні роботи здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням від 14.11.2016 №2505.

Позивачем надано до суду документи, зокрема дефектні акти огляду пароводяних теплообмінників, масло охолоджувачів, конденсатору від 27.10.2016 та дефектний акт системи паливоподачі від 27.10.2016, які стали підставою укладання договору підряду №01/11 від 01.11.2016.

Представником позивачем на вимогу суду не надано інших доказів, окрім вищеназваних документів, які досліджено судом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Вирішення даної справи залежить від доведеності або спростування тверджень податкового органу про відсутність реальності здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «Стартінвест Груп» за результатами здійснення яких податковим органом прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, кола суб'єктів податкових правовідносин та відповідальності за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 здійснюється Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та затверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання послуг або в разі, якщо придбані послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Вирішення цієї справи залежить від доведеності суду факту реальності надання послуг по тих господарських операціях, за результатами здійснення яких податковим органом винесене податкове повідомлення-рішення.

З метою встановлення факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, формування податкового кредиту, судом досліджено факт отримання послуг від підрядника яким є ТОВ «Стартінвест Груп» до замовника яким є позивач.

Для цього суд не одноразово витребував від позивача всі документи, які б підтверджували реальність вчинених господарських операцій із зазначеним вище контрагентом, а також надав позивачу необхідний час для надання таких доказів.

Суд бере до уваги приписи п.44.6 ст.44 ПК України, згідно з якими у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Проте, позивачем до суду не було надано належним чином оформлені податкову накладну, відомостей про залучення до виконання робіт ТОВ «Стартінвест Груп» як субпідрядників, інформацію щодо видачі дозволів (перепусток) на працівників ТОВ «Стартінвест Груп» або його субпідрядників на виконання поточного ремонту, інформацію щодо проходження ними техніки безпеки на даному обєкті.

Суд зазначає, що відповідно до вимог статті 5 Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж, затверджених Міністерством палива та енергетики 14.02.2007 № 71, щодо організації експлуатації визначено, що організація експлуатації теплових установок та мереж, їх ремонтів, налагодження і випробувань здійснюється відповідно до вимог НД і повинна забезпечувати дотримання встановлених показників (температурних графіків, тиску та витрат теплоносія тощо), надійність і економічність роботи устаткування, охорону праці відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, пожежну та техногенну безпеку відповідно до чинних НД. Адміністрація власника теплових установок і мереж для забезпечення справного стану та безпечної експлуатації конкретного устатковання призначає відповідальних осіб.

Відповідальним за справний стан і безпечну та економічну експлуатацію устатковання теплових установок і мереж суб'єкта господарювання є технічний керівник (технічний директор, головний інженер, головний енергетик, технолог, механік) або особа зі складу інженерно-технічних працівників (теплотехнічного, теплоенергетичного профілю), яка пройшла перевірку знань, в тому числі і цих Правил, та затверджена відповідним наказом (розпорядженням) по суб'єкту господарювання.

Технічна документація визначена в пункті 5.5 Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж. Усі теплові установки та мережі, інше устатковання теплового господарства суб'єкта господарювання має бути забезпечено комплектом документації, до складу якого входять: проект теплопостачання (проект на теплову мережу, обладнання теплового пункту, внутрішню систему, встановлення вузла обліку теплової енергії); виконавча документація на теплопостачання; паспорти установленої форми з протоколами і актами випробувань, оглядів і ремонтів, приймання в експлуатацію; робочі креслення устатковання; сертифікати, свідоцтва про якість виготовлення і монтажу; виконавчі схеми усіх трубопроводів з нумерацією арматури і розміщенням ЗВТ із зазначенням діаметрів труб, розміщенням опор, компенсаторів, спускових і дренажних пристроїв; інструкції з експлуатації, ліквідації аварій, ремонту, пожежної та техногенної безпеки і охорони праці; плани локалізації та ліквідації аварій; планів локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій.

Оперативні схеми та креслення устатковання слід зберігати у керівника об'єкта (дільниці, структурного підрозділу) та у відповідальної особи.

Схеми та креслення мають точно відповідати фактичним умовам роботи теплових установок і мереж. Будь-яку зміну в установці, устаткованні, приладах тощо слід негайно вносити у відповідне креслення чи схему з обов'язковим зазначенням ким, коли, із якої причини зроблено ту чи іншу зміну. Оперативні схеми підписуються керівником об'єкта (структурного підрозділу) та затверджуються технічним керівником або керівником суб'єкта господарювання.

Кожне робоче місце оперативного персоналу має бути забезпечено експлуатаційними (виробничими) інструкціями, інструкціями з виконання вимог техногенної безпеки, ліквідації аварії та порядку дії персоналу у разі її виникнення і принциповою схемою устатковання, яке обслуговується, з його основними характеристиками, затвердженими у встановленому порядку, де наведено: стислий технічний опис устаткування; режимні карти межі безпечного стану, нормального та після аварійного режимів роботи; послідовність операцій щодо підготовки до пуску, порядок пуску і зупину устатковання; порядок експлуатації устатковання під час нормальної роботи і у разі виникнення порушень у роботі; порядок допуску до огляду ремонту і випробування; заходи з охорони праці, вибухо- та пожежобезпеки.

В інструкціях чітко розмежовуються роботи з обслуговування і ремонту устатковання між персоналом загального відділу (наприклад, головного енергетика, механіка) суб'єкта господарювання та виробничого об'єкта (структурного підрозділу).

Пунктом 5.7. Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж визначено Організація технічного обслуговування та ремонтів теплових установок і мереж.

Так, на кожному суб'єкті господарювання розробляється і впроваджується система технічного обслуговування та ремонтів, яка має запобіжний характер.

Організацію технічного обслуговування, ремонтів і контролю за їх проведенням повинен здійснювати адміністративно-технічний персонал, за яким закріплено устатковання, що підлягає ремонту.

Технічне обслуговування включає обовязкові контрольні огляди, випробування, регулювання, налагодження, очищення, змащування устатковання, нескладну заміну деталей, що вийшли з ладу, усунення різних дрібних дефектів і перевірку дотримання вимог експлуатаційних інструкцій.

На всі види ремонтів складаються річні та місячні графіки ППР, затверджені керівником або технічним керівником суб'єкта господарювання. Графіки ремонту тепловикористовувальних установок, теплових мереж та іншого устатковання теплового господарства має бути взаємоузгоджено як щодо структурних підрозділів (дільницями), так і з графіками ремонтів відповідного устатковання суб'єктів господарювання, що постачають теплову енергію. У графіку вказується розподіл функцій між ремонтними бригадами та відповідальними керівниками дільниць.

Під час поточного ремонту відновлюється працездатність установок та устатковання, замінюються або відновлюються окремі їхні частини для забезпечення нормальної експлуатації теплових установок і мереж до наступного ремонту з номінальною потужністю, продуктивністю і економічністю.

До початку приймальних випробувань теплових установок і мереж слід укомплектувати, підготовити і атестувати персонал, призначити осіб, відповідальних за їх справний стан і безпечну експлуатацію.

Таким чином, на виконання ремонтних робіт/поточного ремонту обов»язково розробляється Проект на ремонті роботи, який повинен бути затверджений інженером, який здійснює безпосередній нагляд, щодо виконання робіт, та надається установі/організації, яка проводить такі роботи.

Відповідно до пп. 6.3.7 п. 6.3 ст. 6 (Обовязки Підрядника) Договору підряду від 01.11.2016 №01/11,щодо поточного ремонту на об'єкті «Теплова електростанція потужністю 18МВт», що працює на біопаливі в смт.Іванків, Київської області, «Забезпечити виконання Робіт кваліфікованими працівниками, які пройшли неохідне навчання/інструктаж».

Судом встановлено, що відомостей про таких працівників у підприємства до суду не надано.

Підпункт 6.3.9 п.6.3 ст.6 договору передбачає, що у випадку виконання прихованих робіт підрядник зобовязаний складати та надавати замовнику для погодження акти на приховані роботи.

З наданих ТОВ «Біогазенерго» документів не можливо встановите за які саме роботи були сплачені кошти у сумі 800000 грн..

Відповідно до п.8.1 ст.8 Договору після виконання всього обсягу робіт за даним договором підрядник зобовязиний здати їх замовнику по акту приймання передачі виконаних робіт.

При дослідженні акту приймання виконаних будівельних робіт встановлено, що він не містить номеру та дати, та підписані особами - ОСОБА_1, ОСОБА_2, яких неможливо ідентифікувати, без зазначення їх посад та повноважень.

Також відповідно до дослідженого договору встановлено, що ТОВ «Стартінвест Груп» (підрядник) виконує роботи з поточного ремонту, а не будівельні роботи.

Зазначені акти на які посилається позивач як на підставу здійснення платежів, не є підставою здійснення платежів за цим договором, оскільки, відповідно до 8.5 ст. 8 Договору, якщо характер робіт за цим договором вимагає попереднього випробовування (наприклад здатність до експлуатації), про таке випробовування підрядник зобовязаний письмово запитати замовника. Про результати випробовування складається акт. Якщо прийняття робіт на умовах п.п.8.1, 8.2 Договору відбулося без необхідного випробовування, підписані та погоджені акти приймання-передачі виконаних робіт не є підставою здійснення платежів за даним Договором.

Згідно пп.6.3.4, пп.6.3.4, п. 6.3 ст.6 Договору підрядник зобовязаний виконувати роботи своїм або залученим інструментом, обладнанням чи іншим устаткуванням, гарантувати якість виконаних робіт, можливість експлуатації результату виконаних робіт протягом гарантійного строку, встановленого ст.7 Договору.

До суду не надано сертифікати якості на матеріали яки використовувались під час проведення ремонту, паспорти, гарантії якості.

Згідно пп.6.4.3 п.6.4 ст.6 Договору підрядник має право залучити до виконання робіт субпідрядників за умови письмовго погодження із замовником.

ТОВ «Біогазенерго» не надано відомості про залучення до виконання робіт ТОВ «Стартінвест Груп» субпідрядників, які залучаються за умовами письмово погодження з ТОВ «Біогазенерго», а також інформацію щодо видачі в листопаді 2016 дозволів (перепусток) на працівників ТОВ «Стартінвест Груп» або його субпідрядників та інформацію щодо проходження ними техники безпеки на даному обєкті.

Відповідно до Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж, вимог будівельних норм та п.7.2 ст.7 Договору результат виконаних робіт повинен бути придатним до експлуатації. Тобто після прведенння ремонту та перед введенням в експлуатацію повинно проводитися випробовуння обєкта яке затверджується Протоколом випробування, який містить у собі інформацію про результати проведених випробовувань.

ТОВ «Біогазенерго» на вимогу суду не надано документів щодо належного введення в експлуатацію та прийняння виконаних робіт від ТОВ «Стартінвест Груп», відповідно Договору від 01.11.2016 №01/11.

Порядок формування податкового кредиту визначено ст.198 Податкового кодексу України. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, визначено в п.198.1 ст.198 ПК України.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт отримання послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту отримання послуг або в разі, якщо отримані послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Відповідні висновки суду узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною в постановах від 22 вересня 2015 року у справах №810/5645/14 та №2а-2717/11/2670. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Суд зазначає, що до суду не надано податкові накладні.

З метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення валових витрат судом досліджено такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, наявність спеціальної податкової правосубєктності учасників господарської операції, звязок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

Незважаючи на неодноразові вимоги суду, позивачем не надано на підтвердження реальності здійснених господарських операцій інших первинних документів, які передбачені укладеним договором та підлягали б оформленню у разі фактичного здійснення цих операцій, відтак, наявні у справі документи не можуть бути підтвердженням реальності її проведення.

Суд вважає, що встановленим обставинам належить давати оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності.

Суд враховує, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

При цьому в податкових відносинах не може застосуватися стаття 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Натомість відповідні відносини у сфері оподаткування регулюються підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Указана норма встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в тому, що в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення обєкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обовязок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Встановлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобовязань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність звязку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд бере до уваги ту обставину, що обовязковість установлення умислу поширюється лише на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави та суспільства (частина третя статті 228 Цивільного кодексу України). Проте встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує зясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів, за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку-учасників відповідної операції.

Як встановлено судом, факт отримання послуг від контрагента позивача - ТОВ Стартінвест Груп до позивача дійсно належним чином не підтверджується документально.

Суд визнає, що позивачем ні податковому органу, ні на вимогу суду не надано інші первинні документи, які б підтверджували реальне здійснення господарських операцій з ТОВ Стартінвест Груп, а надані докази: договірна ціна, локальний кошторис на будівельні роботи, підсумкова відомість ресурсів до локального кошторису, пояснювальна записка, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3), акт приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в), підсумкова відомість ресурсів є недостатніми для підтвердження цього факту.

Суд зазначає, що у разі ненадходження витребуваних судом додаткових доказів у строк, установлений судом, спір може бути розвязано на підставі наявних у справі доказів.

Якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

З огляду на це, суд вважає підтвердженим висновок відповідача про те, що фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентом не було, оскільки ці операції не підтверджено відповідними документами.

Таким чином, завищення відповідачем відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду є правомірним і відповідає вимогам чинного законодавства, підстави для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення відсутні.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 9, 73-78, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.