Справа № 826/15469/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 березня 2018 року № 826/15469/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в м. Києві та УДАІ Головного управління МВС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №26 о/с від 16.09.21016 про звільнення капітана міліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебував у розпорядженні Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (код ЄДРПОУ; 08592201, адреса місцезнаходження; 01601, м. Київ, вул. Володимирська, б. 15);

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору оформлення матеріалів ДТП відділу ДАІ з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з 06.11.2015, а в разі її зайняття (або відсутності посади) на іншій атестованій посаді.

В обгрунтування позовних вимог позивач, серед іншого зазначає, що відповідачем порушено його право на працю та створено передумови для позбавлення його отримання заробітної плати за період вимушеного прогулу.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що викладені в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

Представник Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України відношення до позову не висловив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого інспектора оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод відділу ДАІ з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню МВС України в м. Києві.

Наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 26.08.2015 №731 о/с позивача згідно пп "є" (за порушення дисципліни) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас.

Не погоджуючись з вказаним вище наказом позивачем оскаржено його у судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2015 у справі №826/21809/15 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в м. Києві про скасування наказу від 26.08.2015 №731 о/с відмовлено.

Надалі, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 у справі №826/21809/15 постанову Окружного адміністративного суду міста Києві від 17.11.2015 скасовано та прийнято рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: управління Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання протиправним наказу та поновлення на роботі - задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 18.08.2015 № 546 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників відділу ДАІ з обслуговування Деснянського району" в частині щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та від 26.08.2015 № 731 о/с "Щодо особового складу" в частині щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України.

Зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, з 26.08.2015.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 24024,00 грн. (двадцять чотири тисячі двадцять чотири гривні).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного вище судового рішення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №24 о/с від 15.09.2016 позивача поновлено на посаді з 26.08.2015.

Надалі, наказом Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №26 о/с від 16.09.2016 "Щодо особового складу" згідно з Законом України "Про національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено ОСОБА_1 06.11.2015 в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно пп. "г" (через скорочення штатів) п. 64 (далі - оскаржуваний та/або спірний наказ).

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями, що діяли на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" (чинний на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 565-ХІІ), Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VІІІ), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114) та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Згідно положень до пункту 1 частини першої статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Ліквідація пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях.

Отже, при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто пряма заборона на звільнення перелічених працівників, оговорена в Законі.

Верховною Радою України 02 липня 2015 року прийнято Закон "Про Національну поліцію" № 580-VІІІ.

06 серпня 2015 року цей Закон опубліковано в офіційному виданні "Голос України" №141-142.

За п. 1 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

Відповідно до п. 8 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 580-VІІІ з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 9 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (п.10 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 580-VІІІ).

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти висновку, що питання стосовно подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції мало бути вирішено до 06 листопада 2015 року включно (впродовж трьох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення).

Вказані норми є імперативними, як наслідок, неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.02.2018 у справі №805/415/16-а.

Поряд з цим, відповідно до пп. "г" п. 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Аналізуючи норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ та Положення №114, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як вже було зазначено судом вище, позивача наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 26.08.2015 №731 о/с було звільнено з органів внутрішніх справ у запас згідно пп "є" (за порушення дисципліни) п. 64 Положення №114.

Вказаний наказ скасовано судом, а ОСОБА_1 поновлено на займаній посаді.

Суд акцентує увагу на тому, що зазначений наказ прийнято відповідачем до набрання чинності Закону № 580-VІІІ.

В той же час, за наслідком скасування наказу від 26.08.2015 №731 о/с постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 позивача було поновлено на займаній посаді наказом від 15.09.2016.

З матеріалів справи слідує, що 28.03.2016 ОСОБА_1 подано заяву відповідачу про вжиття заходів щодо належного виконання ним функціональних обов'язків відповідно займаної посади на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016

Аналізуючи наведені обставини суд приходить до висновку, що позивач у період з 26.08.2015 (до набрання чинності Закону № 580-VІІІ) до 15.09.2016 фактично був звільнений з посади старшого інспектора сектору оформлення матеріалів ДТП відділу ДАІ з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Тобто, останній був позбавлений можливості реалізувати своє право, передбачене п. 9 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 580-VІІІ.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідачем також в ході розгляду справи жодним чином не було обґрунтовано відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, та не перевірено взагалі можливість реалізації його права на прийняття до служби в поліції.

Вищевказане, на думку суду, свідчить про порушення права позивача на подання заяви особисто до органу поліції з висловленням бажання проходити службу саме у такому органі поліції та взагалі, розгляду його кандидатури на посаду в поліції.

Згідно ч. 1 ст. 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В той же час, в контексті приписів ч. 1 ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (ч. 3 ст. 43 Конституції України).

При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ч. 5 ст. 43 Конституції України).

Відповідно до 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, в розрізі приспів ч. 2 ст. 2 КАС України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи матеріали, з огляду на зазначені судом обставини суд приходить до висновку, що спірний наказ не відповідає в повній мірі критеріям, які встановлені ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому, суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №26 о/с від 16.09.2016 є обґрунтованим та таким, що підлягають скасуванню.

Як наслідок, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині поновлення останнього на займаній посаді.

Разом з цим, суд звертає увагу, що згідно п. 1 Положення про Державну автомобільну інспекцію МВС України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 14.04.1997 № 341, яке станом на час вирішення спору по суті є чинним, ДАІ входить до системи органів МВС України.

Роботодавцем ОСОБА_1, яким було здійснено його прийом на роботу та прийнято спірний наказ є відповідач - ГУ МВС України в м. Києві, тобто саме цим суб'єктом владних повноважень було порушено право позивача на працю

Крім того, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 641 утворено Національну поліцію України, яка у відповідності до ст.ст. 2, 23, 31 Закону України "Про Національну поліцію України", зокрема виконує повноваження (завдання), що виконувались ДАІ МВС України.

Згідно з відомостями в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на теперішній час, ГУ МВС України у м. Києві та УДАІ МВС України в м. Києві не ліквідовані, а перебувають у стані припинення.

Слід вказати, що встановлена законодавством можливість ліквідації державного органу (установи, організації) з одночасним створенням іншого, який буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Тож, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

Аналогічний правовий підхід викладено в постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 у справі № 21-484а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України)

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про правомірність прийнятого рішення.

Таким чином, за підсумком наведеного суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

В той же час, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. На цій підставі рішення суду про поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

Разом з цим, суд враховує, що оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" присудження судового збору на його користь судом не здійснюється, натомість про понесення інших судових витрат ОСОБА_1 суд не повідомляв.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 241-246, 250, 371, КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (01025, м. Київ, вул. Володимирська, б. 15, ) №26 о/с від 16.09.21016 про звільнення капітана міліції ОСОБА_1, старшого інспектора сектору оформлення матеріалів ДТП відділу ДАІ з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору оформлення матеріалів ДТП відділу ДАІ з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з 06.11.2015.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.А. Бояринцева