Справа № 826/17/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2018 року 16:37 № 826/17/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів Чудак О.М., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
доДержавної аудиторської служби України
про представники сторін:визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, позивача: Карпенко Н.І., відповідача: Дяченко С.В.,
ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - позивач, ПАТ «ДПЗКУ») до Державної аудиторської служби України (далі - відповідач, ДАС України), в якому просило:

визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування заперечень позивача на довідку від 24.09.2015 № 07-21/45 перевірки фінансово-господарської діяльності у ПАТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2014 по звітний місяць 2015 року;

зобов'язати відповідача врахувати заперечення позивача на довідку від 24.09.2015 № 07-21/45 перевірки фінансово-господарської діяльності у ПАТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2014 по звітний місяць 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами розгляду заперечень позивача на довідку від 24.09.2015 № 07-21/45 перевірки фінансово-господарської діяльності у ПАТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2014 по звітний місяць 2015 року відповідач не врахував усунуті позивачем порушення, які мали місце під час перевірки, а також не відобразив їх як такі, що вже усунуті, а встановлені по філіях позивача порушення, вже на момент складання вказаної довідки були усунуті.

Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що позов заявлено безпідставно, а позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні відповідно до ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Як видно з матеріалів справи, 24.09.2015 за результатами проведення, на виконання доручення Прем'єр-міністра України від 23.04.2015 № 17507/0/1-15 та відповідно до наказу Державної фінансової інспекції України від 15.05.2015 № 104 «Про створення робочої групи для проведення перевірки», перевірки фінансово-господарської діяльності у ПАТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2014 по завершений звітній місяць 2015 року Державною фінансовою інспекцією України (правонаступником є ДАС України) складено загальну довідку № 07-21/45.

08.10.2015 позивачем направлено відповідачу заперечення № 130-2-12/5289 на загальну довідку від 24.09.2015 № 07-21/45 перевірки фінансово-господарської діяльності у ПАТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2014 по завершений звітній місяць 2015 року.

06.11.2015 за результатами розгляду вказаних заперечень відповідачем складено та затверджено висновки на заперечення до довідки від 24.09.2015 № 07-21/45 перевірки фінансово-господарської діяльності у ПАТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2014 по завершений звітній місяць 2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до п. 1 Порядку проведення перевірки робочими групами центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2006 № 886, цей Порядок визначає процедуру проведення за рішенням Кабінету Міністрів України, дорученням Прем'єр-міністра України (далі - рішення) перевірки робочими групами центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів фінансово-господарської діяльності центральних та місцевих органів виконавчої влади, а також суб'єктів господарювання державного сектору економіки (далі - об'єкти контролю).

За змістом п. 14 вказаного Порядку результати виконання завдань, визначених у робочому плані, оформлюються окремою довідкою (актом) на бланку відповідного центрального органу виконавчої влади (його територіального органу), що підписується керівником, членами робочої групи та керівником об'єкта контролю. За наявності заперечень (зауважень) до змісту довідки (акта) об'єкт контролю подає їх не пізніше ніж протягом п'яти робочих днів після надходження довідки (акта) центральному органові виконавчої влади (його територіальному органові), спеціалісти якого склали зазначену довідку (акт). Керівник центрального органу виконавчої влади (його територіального органу) зобов'язаний подати протягом десяти робочих днів об'єктові контролю та головному виконавцеві висновки за результатами розгляду таких заперечень (зауважень).

Водночас, згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено право на звернення до суду і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення ч. 3 ст. 8, ст. 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 5 КАС України.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

А тому дії суб'єкта владних повноважень є такими що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

Також слід відмітити, що звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Як видно з позовної заяви та встановлено судом з пояснень представника позивача у судовому засіданні, вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування заперечень позивача на загальну довідку від 24.09.2015 № 07-21/45 перевірки фінансово-господарської діяльності у ПАТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2014 по звітний місяць 2015 року обґрунтована саме незгодою з висновками від 06.11.2015, складеними за результатами розгляду заперечень позивача від 08.10.2015 № 130-2-12/5289, що по суті є вимогою про визнання протиправними таких висновків.

Однак, в даному випадку такі висновки відповідача від 06.11.2015 не містять приписів вчинити обов'язкові дії позивачу та не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, а тому за висновком колегії суддів не порушують права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, дії відповідача з розгляду таких заперечень та складення висновків за результатами їх розгляду не відповідають зазначеним критеріям, позаяк такі дії є лише службовою діяльністю спеціалістів, які склали зазначену довідку на виконання своїх посадових обов'язків, тому самі по собі вказані дії не створюють для суб'єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав.

Зважаючи на викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування заперечень позивача на довідку від 24.09.2015 № 07-21/45 перевірки фінансово-господарської діяльності у ПАТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2014 по звітний місяць 2015 року та, відповідно, для зобов'язання відповідача врахувати заперечення позивача на довідку від 24.09.2015 № 07-21/45 перевірки фінансово-господарської діяльності у ПАТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2014 по звітний місяць 2015 року.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, суду не надав.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Судді О.М. Чудак

Т.І. Шейко

Повний текст рішення виготовлено 20.03.2018.