Справа № П/811/1072/16
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року м. Кропивницький справа № П/811/1072/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) у м.Кропивницький адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Ельворті» (далі Товариство) до Кропивницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулося до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 серпня 2016 року, якими:

- зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 327218 грн. та накладено штрафну санкцію 81805 грн., в частині зменшення бюджетного відшкодування на 251145 грн. та застосування штрафної санкції 62786 грн.;

-збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 1731967 грн. (Том 1 а.с.4-12, Том 2 а.с.18-26).

Представники Товариства підтримали вимоги заяви.

Пояснили, що платник податків, уклавши з нерезидентом договір про передачу технологій (ноу-хау), сплатив роялті, що виключає обов'язок нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Зазначили, що Товариство правомірно заявило до бюджетного відшкодування з податку на додану вартість суму коштів, яка сплачена за придбання основного засобу, у період їх сплати, незважаючи, що він поставлений пізніше в часі.

Водночас, стверджували, що законно включили до витрат кошти, які сплачені, як відсотки по облігаціях та користування позикою.

Звертали увагу, що такі відсотки не є інструментами власного капіталу, перекласифікованими у фінансові зобовязання, що виключає потребу відображення їх у податковій звітності.

Представники відповідача заперечили стосовно задоволення позову.

Стверджували, що Товариство сплатило нерезиденту паушальний платіж, який є відмінним від роялті, а тому у платника податків виник обовязок нарахувати і сплатити зобовязання з податку на додану вартість.

Пояснили, що, придбавши основний засіб, платник податків мав право включити суму податку на додану вартість до бюджетного відшкодування лише після його фактичної доставки.

Разом з тим, зазначили, що відсотки по облігаціям і за користування позикою є відсотками на інструменти власного капіталу, перекласифіковані у фінансові зобовязання відповідно до національних положень бухгалтерського обліку.

На їх думку, у платника податків виник обовязок збільшити фінансові результати на суму відсотків та дооцінки.

Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 2 а.с.169-170).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом факти і обставини, що стали підставами звернення.

Так, в період березень травень 2016 року податковий орган провів планову виїзну документальну перевірку діяльності публічного акціонерного товариства «по виробництву сільськогосподарської техніки «Червона зірка»» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року (Том 1 а.с.93-164).

Після перевірки платник податків змінив назву на Товариство (Том 2 а.с.133-134).

Ревізори встановили ряд порушень податкового законодавства, частину з яких оскаржує Товариство.

Оскаржується 2 порушення з податку на додану вартість і одне з податку на прибуток.

На думку ревізорів, платник податків допустив такі порушення з податку на додану вартість.

1. 12 травня 2015 року Товариство (покупець) та ТОВ «Отіс Тарда» (продавець) (далі Товариство 2) уклали договір стосовно придбання серійного оснащення для виробництва деталей.

21 числа того ж місяця і року Товариство сплатило кошти у сумі 68133,54 грн., отримавши податкову накладну (11355,59 грн. ПДВ), яку включило до податкового кредиту та бюджетного відшкодування декларації з податку на додану вартість за травень 2015 року.

Оснащення (основний засіб) Товариство отримало у вересні 2015 року, оприбуткувавши його, а ввело в експлуатацію наступного місяця.

Ревізори зробили висновок, що, включивши до бюджетного відшкодування у травні 2015 року суму податку на додану вартість, платник податків порушив приписи пунктів 200.1 та 200.4 статті 200 ПК України.

Вважають, що таке право виникло у періоді, коли основний засіб отримано.

2. 09 грудня 2013 року та 17 січня 2014 року Товариство (ліцензіат) та ТОВ «Дорелектромаш» (нерезидент) (ліцензіар) (далі Товариство 3) уклали договори про придбання права на ноу-хау (право користування технічною документацією в цілях виробництва і використання та продажу екскаватора-навантажувача) (Том 1 а.с.67-68, 82-83).

Товариству упродовж 2 років з моменту набрання чинності договором заборонено розголошувати відомості про предмет правочину і передавати його без згоди Товариства 3 (пункт 1.6 договору).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що Товариство оплачує Товариству 3 ліцензійну винагороду (паушальний платіж).

24 січня 2014 року сторони уклали додаткові угоди до правочинів, в яких передбачили, що Товариство ще протягом 2 років після завершення дії договору не має права розголошувати відомості про його предмет. Товариство позбавлене права відчужувати ноу-хау (Том 1 а.с.69, 84).

Під час перевірки Товариство надало податковому органу факсові примірники додаткових угод.

Податковий орган поставив під сумнів їх достовірність.

Оригінали доставлені до Товариства його працівником лише у травні 2016 року після прибуття з відрядження (Том 2 а.с.150-153).

Їх ж оригінали надали відповідачу протягом 5 днів з дня отримання акту перевірки (Том 2 а.с.79).

Сплативши Товариству 3 (нерезиденту) кошти, Товариство не нарахувало податок на додану вартість та не включило його до податкових декларацій за відповідні звітні періоди.

Сплата коштів мала місце у лютому і березні 2014 року.

Податковий орган зробив висновок, що Товариство занизило податкове зобовязання з податку на додану вартість у ці періоди на 223804 грн. та 15986 грн.

На думку ревізорів, платник податків допустив такі порушення з податку на прибуток.

23 березня 2015 року ЗПНВІФ «Партнер Фонд» ТОВ «КУА «Партнер Інвест» (далі Товариство 4) (позикодавець) та Товариство (позичальник) уклали договір позики на суму 20000000 грн., а надалі збільшили її до 40000000 грн. (Том 1 а.с.55-63).

05 травня 2015 року Товариство (продавець) та Товариство 3 (покупець) уклали договір купівлі-продажу облігацій серії «А» на загальну суму 30000000 грн. (Том 1 а.с.64-66).

Товариство отримало кошти і упродовж 2015 року сплатило Товариству 3 відсотки за цими правочинами на загальну суму 9622041,07 грн.

Сплату відсотків відображено у звіті про фінансові результати у рядку 2250 «Фінансові витрати».

Відповідач вважає, що порушено припис підпункту 140.5.8 пункту 140.5 статті 140 ПК України, оскільки платник податків повинен був відобразити збільшення фінансового результату на суму відсотків та дооцінки, врахованих у фінансовому результаті до оподаткування у поточному податковому періоді на інструменти власного капіталу, перекласифіковані у фінансові зобовязання відповідно до національних положень бухгалтерського обліку.

На думку ревізорів, наслідком такого порушення є заниження податкового зобовязання з податку на прибуток на 1731967 грн.

Керівник податкового органу погодився з висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення від 15 серпня 2016 року, якими: зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий-березень 2014 року, лютий-травень 2015 року на 327218 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 81805 грн.; збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 1731967 грн. (Том 1 а.с.169-170, 172).

Товариство оскаржує податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість лише в частині існування тих порушень, які описані вище.

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, податковий орган визнає, що Товариство правомірно включило до податкового кредиту з податку на додану вартість декларації за травень 2015 року суму податку, що сплачено Товариству 2 за придбання оснащення для виробництва.

Відповідач не погоджується, що у цьому звітному періоді можна було заявляти таку суму до бюджетного відшкодування, оскільки кошти спрямовувались на оплату придбання основних засобів, котрі оприбуткували лише у вересні того ж року.

Приписами пункту 200.4.б статті 200 ПК України (в редакції на час спірних правовідносин) встановлювалось, що при відємному значені суми податку на додану вартість, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.

Податковий орган стверджує, що Товариство порушило приписи цієї норми права.

Однак, вони жодним чином не встановлюють обмеження стосовно можливості бюджетного відшкодування суми податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (основних засобів) у звітному податковому періоді, коли товар оприбутковано в наступних періодах.

Такий правовий висновок поділяє і Верховний Суд України (постанова від 20 січня 2015 року №21-316а14) (Том 2 а.с.105-107).

Отже, податкове повідомлення-рішення в частині зменшення бюджетного відшкодування у сумі 11355 грн. за травень 2015 року є протиправним.

Відповідно до приписів підпункту 14.1.225 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським та суміжним правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, будь-яким патентом, зареєстрованим знаком на товари і послуги чи торгівельною маркою, дизайном, секретним кресленням, моделлю, формулою, процесом, правом на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Не вважаються роялті платежі за отримання об'єктів власності, визначених в абзаці першому цього пункту, у володіння або розпорядження чи власність особи або, якщо умови користування такими об'єктами власності надають право користувачу продати або здійснити відчуження в інший спосіб такого об'єкта власності або оприлюднити (розголосити) секретні креслення, моделі, формули, процеси, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау), за винятком випадків, коли таке оприлюднення (розголошення) є обов'язковим згідно із законодавством України.

Проаналізувавши правочини, які уклало Товариство і Товариство 2, суд зробив висновок, що позивач сплатив роялті, бо він не набув право продати або здійснити відчуження ноу-хау чи оприлюднити відомості щодо нього.

Відповідач не врахував змісту доповнень до договорів купівлі-продажу ноу-хау, оригінали яких були подані податковому органу протягом 5 робочих днів з дня отримання акту перевірки.

Таким чином, Товариство дотрималось приписів пункту 44.7 статті 47 ПК України.

Акт перевірки складено 25 травня 2016 року, а згадані додаткові матеріали Товариство надало 30 числа того ж місяця і року (Том 1 а.с.93, Том 2 а.с.79).

Податковий орган не надав доказів, які б доводили, що додаткові угоди укладено після проведення перевірки.

Товариство стверджувало, що ревізори не взяли до уваги факсові копії доповнень до правочинів.

У розумінні ПК України роялті є будь-яким платежем.

Постановою Уряду України від 03 жовтня 2007 року №1185 затверджено Національний стандарт №4 (далі Стандарт).

Приписом пункту 3 Стандарту встановлено, що ліцензійний платіж плата за надання прав на використання обєкта права інтелектуальної власності, що є предметом ліцензійного договору. До ліцензійних платежів належать паушальний платіж, роялті та комбінований платіж.

У договорі зазначено, що Товариство сплачує ліцензійний платіж у формі паушального платежу.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що відмінність між роялті і паушальним платежем у розумінні Стандарту полягає лише у формі оплати.

Паушальний платіж сплачується одноразово, а роялті періодично.

У розумінні ж ПК України для визначення поняття «роялті» не має значення форма оплати (строки), бо ним є будь-який платіж.

Відповідно до приписів підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 ПК України до операцій, що не обєктом оподаткування податком на додану вартість, відносяться виплата роялті.

Отже, Товариство не занижувало податкове зобовязання з податку на додану вартість щодо взаємовідносин з нерезидентом, а тому є протиправним рішення відповідача стосовно зменшення бюджетного відшкодування з цього ж податку за період лютий-березень 2014 року у сумі 223804 грн. і 15986 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення з податку на прибуток, то суд зазначає наступне.

Перш за все, податковий орган не ставить під сумнів сплату Товариством відсотків Товариству 3 за облігаціями і договором позики.

Отже, такі витрати належить відобразити у бухгалтерському обліку.

Платник податків відніс сплату відсотків до фінансових витрат.

Податковий орган наполягає, що вони є відсотками на інструменти власного капіталу, перекласифіковані у фінансові зобовязання відповідно до національних положень бухгалтерського обліку.

На думку відповідача, платник податків допустив порушення підпункту 140.5.8 пункту 140.5 статті 140 ПК України.

Цією нормою права встановлено, що фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму відсотків та дооцінки, врахованих у фінансовому результаті до оподаткування у поточному податковому (звітному) періоді на інструменти власного капіталу, перекласифіковані у фінансові зобовязання відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Наказом Міністерства фінансів України №559 від 30 листопада 2001 року затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №13 «Фінансові інструменти» (далі Стандарт 2).

Згідно припису пункту 4 Стандарту 2 інструмент власного капіталу контракт, який підтверджує право на частину в активах підприємства, що залишається після вирахування сум за всіма його зобовязаннями.

Приписами пункту 8 Стандарту 2 встановлено, що до інструментів власного капіталу належать прості акції, частки і інші види власного капіталу.

До них не відносяться величина суми договору позики чи вартість облігацій.

Судом встановлено, що Товариство упродовж періоду, який перевірявся, не випускало жодних інструментів власного капіталу.

А тому, не виникло обовязку здійснення перекласифікації фінансових зобовязань.

Таким чином, фінансові зобовязання виникли виключно за наслідками отримання коштів після реалізації облігацій та отримання позики.

Отже, правовий висновок податкового органу є помилковим.

Судом встановлено, що випуск облігацій узгоджено і зареєстровано Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку (далі Комісія).

Відсотки за облігаціями перераховано на розрахунковий рахунок Комісії.

Питання цільового використання коштів від продажу облігацій і дійсність договору позики не відноситься до компетенції податкового органу.

Якщо відповідач виявляв ознаки недійсності договору позики, то повинен був звернутися до суду з відповідним позовом, а у випадку з нецільовим використанням коштів від продажу облігацій до Комісії.

Податковий орган не заперечує, що запозичені кошти використовувались у господарській діяльності Товариства з метою отримання прибутку.

Це і є основною метою господарської діяльності, яка повинна перевірятись податковим органом.

Таким чином, рішення відповідача з податку на прибуток також є протиправним.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про задоволення позову.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів частини 1 статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 15 серпня 2016 року, яким публічному акціонерному товариству «по виробництву сільськогосподарської техніки «Червона зірка»» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 327218 грн. та накладено штрафну санкцію 81805 грн., в частині зменшення бюджетного відшкодування на 251145 грн. та застосування штрафної санкції 62786 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 15 серпня 2016 року, яким публічному акціонерному товариству «по виробництву сільськогосподарської техніки «Червона зірка»» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 1731967 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області на користь публічного акціонерного товариства «Ельворті» судовий збір в сумі 32114,85 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_1