Справа № 810/256/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року № 810/256/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю.,

секретар судового засідання Пожарова Г.О.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод № 5" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод № 5" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 26 жовтня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано податковий кредит. Зокрема, позивач стверджує про реальність господарських операцій із ТОВ "Продсістем Компані", що підтверджується наявними у товариства належним чином складеними первинними документами та які були надані податковому органу під час перевірки. Крім того, позивач зазначив, що придбана у контрагента продукція була використана у власній господарській діяльності, оскільки була реалізована на експорт, що підтверджується відповідними первинними документами.

Крім того позивач звертав увагу на те, що не може нести відповідальність за можливі дії інших субєктів господарювання та/або його керівних органів.

Як зазначає позивач, відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між позивачем та ТОВ "Продсістем Компані", а відтак вважає, що рішення податкового органу є незаконним, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову вказав, що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача з ТОВ "Продсістем Компані" вчинено виключно з мотивів мінімізації податкових зобовязань. Наголошував на тому, що документами, наданими до перевірки, не підтверджується факт отримання позивачем придбаного у ТОВ "Продсістем Компані" товару, оскільки у вказаного товариства відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 06 лютого 2018 року.

Ухвалою від 06.02.2018 суд ухвалив здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 06.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Товариство з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод № 5" зареєстроване як юридична особа 04.06.1996 та як платник податків, зборів та обовязкових платежів перебуває на обліку в Вишгородській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області. Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Видом діяльності позивача за КВЕД є, зокрема, 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами.

У вересні 2017 року посадовою особою Головного управління ДФС у Київській області на підставі наказу від 22.09.2017 №1722 та згідно з п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТДВ "Запорізький хлібозавод № 5" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правильності нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ "ОСОБА_3 Компані" за період з 01.03.2015 по 31.03.2015 та ТОВ "Продсістем Компані" за період з 01.04.2017 по 30.04.2017.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено ОСОБА_4 від 06.10.2017 №759/10-36-14-02/05465672 (далі - ОСОБА_4 перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ТДВ "Запорізький хлібозавод № 5" вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за квітень 2017 року на суму 1 459 889,00 грн.

Такі висновки податковий орган повязує з фактом відсутності реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Продсістем Компані" та ґрунтуються на аналізі наявної в ДПІ податкової інформації щодо контрагента позивача. На думку перевіряючого, контрагент позивача не мав реальних можливостей для здійснення господарських операцій з поставки товарів.

В обґрунтування правомірності таких висновків податковий орган в ОСОБА_4 перевірки зазначив наступне.

Так, податковим органом при проведенні аналізу господарських операцій позивача з ТОВ "Продсістем Компані" було встановлено, що позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини з вказаним товариством на підставі договору поставки товару від 04.04.2017 №040417-3X35, на виконання умов якого складено видаткові накладні та акти прийому-передачі сільськогосподарської продукції (олія соняшникова нерафінована) на загальну суму 8 759 332,31 грн., в тому числі ПДВ 1 459 888,72 грн.

Відповідно до договору комісії від 05.04.2017 №0504417-3X35 ТДВ "Запорізький хлібокомбінат №5" (Комітент) доручає, а ТОВ "АВ МАСТЕР" (Комісіонер) зобовязується здійснити від свого імені та за рахунок Комітенту угоду з продажу сільськогосподарської продукції за межами України. На виконання умов даного договору комісії складено акти прийому-передачі (олія соняшникова нерафінована).

Відповідно до контракту від 05.04.2017 №05-04 ТОВ "АВ МАСТЕР" на виконання Договору комісії від 05.04.2017 №050417-3X35, укладеного з позивачем, реалізує, а APTENOD LIMITED приймає та оплачує товар - олія соняшникова сира, нерафінована 1-го ґатунку, ДСТУ 4492:2005, наливом, без ГМО з насіння врожаю 2017 року.

У той же час, податковим органом встановлено, що у ВМД від 11.05.2017 №UА504120/2017/103818 відсутня інформація про торгову марку/знак товару.

Згідно з даними Автоматизованої системи митних оформлень "Інспектор" у рахунку - фактурі від 07.05.2017 №17 до ВМД від 11.05.2017 №UА504120/2017/103818 зазначений виробник товару олія соняшникова сира, нерафінована 1-го ґатунку, без ГМО, ДФСУ 4492:2005, наливом, з насіння врожаю 2017 року - ТОВ ЗОК "Агро-Альянс".

Так, під час проведеного аналізу інформації, наведеної в БД "Єдиний реєстр податкових накладних", досліджено весь ланцюг постачання олії соняшникової нерафінованої 1-го ґатунку та встановлено документальне оформлення господарських операцій за відсутності факту їх реального здійснення, оскільки не підтверджено придбання вказаного товару у ТОВ ЗОК "Агро-Альянс" жодним з платників податків, які брали участь у здійсненні взаємоповязаних господарських операціях до ТДВ "Запорізький хлібокомбінат №5", внаслідок чого відсутнє реальне джерело походження (введення в обіг при первинному продажі) ідентифікованого товару.

Крім того, податковий орган в ОСОБА_4 перевірки зазначив, що ТОВ "Продсістем Компані" не мало в штаті достатньої кількості працівників та не залучало сторонні трудові ресурси (відповідно до форми Д4 та даних ЄРПН), що свідчить про фізичну неможливість здійснення такого обєму господарської діяльності без наявності допоміжних послуг.

Так, на думку відповідача, ТОВ "Продсістем Компані" не могло фактично здійснювати господарські операції на користь позивача, оскільки у контрагента позивача відсутні необхідні умови для здійснення такої діяльності, які виявились у недостатній кількості працівників та відсутністю в ланцюгу формування податкового кредиту ТОВ "Продсістем Компані" від постачальників за 2017 рік реального джерела походження олії соняшникової нерафінованої 1-го ґатунку, яку було реалізовано позивачу.

Внаслідок цього, відповідач дійшов висновку про безтоварність господарських операцій між ТДВ "Запорізький хлібозавод № 5" та ТОВ "Продсістем Компані", у звязку з чим позивач не мав підстав відображати у складі податкового кредиту суму ПДВ по податковим накладним, отриманих від ТОВ "Продсістем Компані" на суму 1459888,72 грн.

З огляду на вказане, надані до перевірки первинно-бухгалтерські документи позивача не взято до уваги, що в свою чергу призвело до встановлення недостатнього документального підтвердження виконання умов за договором, та, як наслідок, призвело до встановлення відповідачем порушень формування позивачем податкового кредиту.

Не погоджуючись з такими висновками податкового органу, позивачем були подані заперечення, за результатами розгляду яких висновки ОСОБА_4 перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі висновків ОСОБА_4 перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.10.2017 №, згідно з яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 459 889,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся зі скаргою від 09.11.2017 до Державної фіскальної служби України, в якій просив вищестоящий податковий орган скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Державною фіскальною службою України за результатами розгляду скарги позивача прийнято рішення від 21.12.2017 №30974/6/99-99-11-01-01-25, яким податкове повідомлення-рішення від 26.10.2017 № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

У той же час, позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення таким, що суперечить вимогам податкового законодавства, а тому оскаржив його, звернувшись із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

В розумінні п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обовязковому зясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (надалі - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх обєднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 №К/9991/72258/12, від 21.10.2014 №К/800/6170/14 та від 26.08.2014 №К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.

Як встановлено під час розгляду справи, ТДВ "Запорізький хлібозавод № 5" мало господарські відносини з контрагентом ТОВ "Продсістем Компані" на підставі Договору поставки №040417-ЗХ35 від 04.04.2017, за умовами якого ТОВ "Продсістем Компані" (Постачальник) зобовязується передати у встановлений договором термін товар у власність ТДВ "Запорізький хлібозавод № 5" (Покупець), а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Товаром, що поставляється за договором, є сільськогосподарська продукція, яка визначається сторонами у специфікаціях, що є невідємними частинами цього договору.

Поставка товару здійснюється однією або кількома партіями. Кількість товару в кожній партії та строк поставки партії товару вказується у відповідній специфікації, що є невідємною частиною цього договору.

Поставка товару за договором здійснюється на умовах та в пункті, що вказані у відповідній Специфікації, що є невідємною частиною цього Договору.

При здійсненні поставки партії товару Постачальник зобов'язаний надати Покупцю оригінал наступних документів: рахунок-фактуру; видаткову накладну; податкову накладну (в електронному вигляді згідно вимог статті 201 ПКУ); посвідчення (сертифікат) якості на Товар (передається в пункті вигрузки товару); завірену копію товарно-транспортних накладних.

На дату виникнення податкових зобов'язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України) Постачальник складає податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) в електронній формі. Реєстрація податкових накладних та розрахунків коригувань до них у випадках, передбачених законодавством, здійснюється Постачальником протягом 3-х календарних днів з дати виникнення податкових зобов'язань (підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до Специфікації №1 від 04.04.2017 до Договору поставки №040417-ЗХ35 від 04.04.2017 постачальник зобовязується здійснити поставку 400,00 тон олії соняшникової нерафінованої першого ґатунку +/- 10%, а покупець зобовязується прийняти та оплати товар на умовах DAP м. Миколаїв, Миколаївська область. Продукція передається постачальником покупцю в пункті поставки: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 117. Загальна орієнтовна вартість товару за вказаною специфікацією становить 8802000,00 грн., у т.ч. ПДВ 1467000,00 грн.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Продсістем Компані" поставило на адресу позивача товар, що підтверджується наступними видатковими накладними: від 21.04.2017 №13 на 76,363 т олії соняшникової нерафінованої першого ґатунку вартістю 1680367,81 грн., у т.ч. ПДВ 280061,30 грн.; від 23.04.2017 №14 на 203,297 т олії соняшникової нерафінованої першого ґатунку вартістю 4473550,49 грн., у т.ч. ПДВ 745591,75 грн.; від 24.04.2017 №15 на 118,401 т олії соняшникової нерафінованої першого ґатунку вартістю 2605414,01 грн., у т.ч. ПДВ 434235,67 грн.

Перевезення вантажу до складу позивача підтверджують наступними товарно-транспортними накладними: від 21.04.2017 №254 на 22,02 т олії соняшникової; від 23.04.2017 №333 на 39,06 т олії соняшникової; від 23.04.2017 №231 на 29,39 т олії соняшникової; від 23.04.2017 №2204 на 35,58 т олії соняшникової; від 23.04.2017 №375 на 39,20 т олії соняшникової; від 21.04.2017 №200401 на 27,63 т олії соняшникової; від 21.04.2017 №200402 на 26,71 т олії соняшникової; від 23.04.2017 №16849 на 35,37 т олії соняшникової; від 23.04.2017 №13055 на 24,70 т олії соняшникової; від 23.04.2017 №301167 на 23,60 т олії соняшникової; від 24.04.2017 №230406 на 24,18 т олії соняшникової; від 24.04.2017 №1354 на 35,84 т олії соняшникової; від 24.04.2017 №60 на 34,79 т олії соняшникової.

Отримання зазначеної продукції також підтверджується Актами прийому передачі від 21.04.2017 №1, від 23.04.2017 №2 та від 24.04.2017 №3, які підписані сторонами договору поставки №040417-ЗХ35 від 04.04.2017 та скріплені відповідними печатками.

ТОВ "Продсістем Компані" було видано позивачу посвідчення якості на олію соняшникову нерафіновану першого ґатунку.

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) ТОВ "Продсістем Компані" зареєстровано наступні податкові накладні: від 21.04.2017 №13 на суму 1680367,81 грн., у т.ч. ПДВ 280061,30 грн.; від 23.04.2017 №14 на суму 4473550,49 грн., у т.ч. ПДВ 745591,75 грн.; від 24.04.2017 №15 на суму 2605414,01 грн., у т.ч. ПДВ 434235,67 грн.

Загальна сума, на яку виписані податкові накладні, складає 8759332,31 грн., в тому числі ПДВ 1459888,72 грн.

ОСОБА_4 податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 11.05.2017, що підтверджується витягом з ЄРПН №138053 від 13.05.2017.

ТОВ "Продсістем Компані" були виставлені позивачу рахунки на оплату товару від 21.04.2017 №13, від 23.04.2017 №14 та від 24.04.2017 №15

Оплата за олію соняшникову проведено згідно платіжних доручень: від 30.05.2017 №3274 на суму 409000,00 грн.; від 30.05.2017 №3316 на суму 409250,00 грн.; від 30.05.2017 №3315 на суму 490000,00 грн.; від 30.05.2017 №3273 на суму 491000,00 грн.; від 30.05.2017 №3313 на суму 491600,00 грн.; від 30.05.2017 №3314 на суму 1439900,00 грн.; від 31.05.2017 №3326 на суму 2732926,89 грн.; від 31.05.2017 №3325 на суму 855400,00 грн.; від 31.05.2017 №3361 на суму 200000,00 грн.; від 01.06.2017 №3418 на суму 400000,00 грн.; від 02.06.2017 №3453 на суму 400000,00 грн.; від 08.06.2017 №3652 на суму 105000,00 грн.; від 03.10.2017 №7293 на суму 335255,42 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Суму ПДВ у загальному розмірі 1459888,72 грн. за податковими накладними, виданими ТОВ "Продсістем Компані", були включені позивачем до складу податкового кредиту за квітень 2017 року.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

При цьому, суд звертає увагу на те, що податковий орган в ОСОБА_4 перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обовязкових реквізитів.

Більш того, проведеною перевіркою встановлено, що ТОВ "Продсістем Компані" зареєстровано в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за кодом 40627720. Дата реєстрації - 05.07.2016. Видами діяльності товариства є, зокрема, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (код КВЕД 46.19); оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (код КВЕД 46.21); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90). Зареєстровано як платник податку на додану вартість під індивідуальним податковим номером - 5. Дата реєстрації - 01.09.2016. Згідно Звіту форми 1-ДФ за ІІ квартал 2017 року на товаристві за трудовими договорами працювало 5 (пять) осіб.

Отже, судом встановлено, що на час укладання та виконання зазначеного правочину, ТОВ "Продсістем Компані" було зареєстроване як юридична особа та було платником податку на додану вартість.

Пари цьому, в ОСОБА_4 перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ "Продсістем Компані" були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договору.

Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції щодо купівлі у ТОВ "Продсістем Компані" соняшникової олії.

При цьому, суд звертає увагу на те, що з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозвязку між витратами ТДВ "Запорізький хлібозавод № 5" на придбання соняшникової олії у ТОВ "Продсістем Компані" та здійсненням ним господарської діяльності.

Так, придбана у ТОВ "Продсістем Компані" соняшникова олія у кількості 398,061 т була реалізована позивачем на експорт, що підтверджується наступним.

05.04.2017 між ТДВ "Запорізький хлібозавод № 5" (Комітент) та ТОВ "АВ Мастер" (Комісіонер) укладено Договір комісії на реалізацію сільськогосподарської продукції №050417-ЗХЗ5, відповідно до умов якого комітент доручає, а комісіонер зобовязується здійснити від свого імені та за рахунок комітенту угоду з продажу сільськогосподарської продукції за межами України.

Номенклатура, кількість, мінімальна ціна та умови поставки продукції, що підлягає продажу за цим договором, визначається специфікаціями, які оформлюються додатками до договору.

Виступаючи від свого імені комісіонер самостійно укладає зовнішньоекономічні контракти купівлі-продажу з третьою особою (особами), здійснює всі необхідні митні процедури, повязані з експортом продукції, укладає необхідні договори щодо зберігання продукції в місці поставки (при необхідності), укладає договори щодо транспортування продукції (при необхідності).

Продукція, що надійшла до комісіонера від комітента, є власністю останнього.

Відповідно до Специфікації №1 від 05.04.2017 до Договору комісії на реалізацію сільськогосподарської продукції №050417-ЗХЗ5 від 05.04.2017 комітент доручає комісіонеру продати олію соняшникову нерафіновану першого ґатунку у кількості 400,00 т +/-10% на експорт на умовах поставки: СРТ м. Миколаїв, Миколаївська область. Продукція передається комітентом комісіонеру у філії ТОВ "Евері" за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 117.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "АВ Мастер" прийняв на комісію від позивача олію соняшникову у загальній кількості 398,061 т, що підтверджується Актами прийому-передачі сільськогосподарської продукції на комісію від 21.04.2017 на 76,363 т олії, від 23.04.2017 на 203,297 т олії та від 24.04.2017 на 118,401 т олії.

ОСОБА_4 прийому-передачі сільськогосподарської продукції на комісію підписані сторонами договору комісії №050417-ЗХЗ5 від 05.04.2017 та скріплені відповідними печатками.

Згідно контракту від 05.04.2017 №05-04, укладеного між ТОВ "АВ Мастер" (Продавець) та APTENOD LIMITED (Покупець), продавець реалізує, а покупець приймає та оплачує товар - олію соняшникову сиру без ГМО з насіння врожаю 2016 року.

Так, згідно ОСОБА_4 прийому-передачі сільськогосподарської продукції від 05.05.2017 на виконання договору від 05.04.2017 №05-04 ТОВ "АВ Мастер" за дорученням ТДВ "Запорізький хлібозавод № 5" передав, а APTENOD LIMITED прийняв олію соняшникову сиру, нерафіновану 1-го ґатунку, ДСТУ 4492:2005, наливом, без ГМО з насіння врожаю 2016 року у кількості 398,061 т.

ОСОБА_4 прийому-передачі сільськогосподарської продукції підписаний сторонами договору комісії №050417-ЗХЗ5 від 05.04.2017, контракту від 05.04.2017 №05-04 та скріплений відповідними печатками.

Відповідно до ВМД від 11.05.2017 №UА504120/2017/103818 вказана олія соняшникова у кількості 398,061 т була реалізована на експорт.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт використання позивачем придбаної у ТОВ "Продсістем Компані" олії соняшникової у кількості 398,061 т у власній господарській діяльності.

В той же час, відповідач не надав суду жодних доказів на спростування встановлених судом в ході розгляду справи обставин.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у ТОВ "Продсістем Компані", оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб'єкта господарювання.

Відповідно до акту перевірки позивача, податковим органом не здійснювалось належної перевірки первинно-бухгалтерських документів ТОВ "Продсістем Компані"; не перевірялася наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб'єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими субєктами господарювання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у ТОВ "Продсістем Компані" матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Також, суд критично ставиться до посилання відповідача, як на доказ правомірності своїх висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, на інформацію, наведену в БД "Єдиний реєстр податкових накладних", з якої не підтверджено придбання вказаного товару у ТОВ ЗОК "Агро-Альянс" жодним з платників податків, які брали участь у здійсненні взаємоповязаних господарських операціях до ТДВ "Запорізький хлібокомбінат №5".

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

У той же час, як встановлено судом, дійсно, виробником олії соняшникової, яка була поставлена на адресу позивача та в подальшому була реалізована на експорт, є ТОВ ЗОК "Агро-Альянс". У той же час, вказане товариство не було постачальником для ТОВ "Продсістем Компані", оскільки така олія була придбана ТОВ "Продсістем Компані" у ТОВ "Медісто", що підтверджується договором поставки товару від 21.02.2017 №21/02, Специфікацією №1 від 21.02.2017 до вказаного договору та листом ТОВ "Продсістем Компані" від 29.09.2017 вих. №35.

У той же час, будь-яких доказів того, що відповідачем було здійснено належну перевірку господарських відносин ТОВ "Продсістем Компані", податковий орган не надав.

Отже, інформація, яка наведена в БД "Єдиний реєстр податкових накладних", не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про відсутність умов у ТОВ "Продсістем Компані" для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угоди, укладеної із позивачем, нереальною (безтоварною).

Таким чином, факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Крім того, головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, а не інформацією, яка наведена в базах даних податкового органу.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність свого рішення нереальністю спірної господарської операції між позивачем та ТОВ "Продсістем Компані". Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цим контрагентом, а викладені у ньому висновки щодо нереальності укладеного правочину не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагента позивача спеціальної податкової правосубєктності на момент укладення і виконання спірного договору, зокрема, того, що дане підприємство не було зареєстроване в якості платника податку на додану вартість або того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку, а відтак суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за перевіряємий період, цілком відповідають вимогам, встановленим ст. 201 Податкового кодексу України.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Отже, суд, оцінюючи спірні фінансово-господарські операції, передусім виходить з того, що юридична відповідальність згідно норм чинного законодавства України є персоніфікованою.

Підприємство яке є сумлінним платником податків і виконало усі вимоги, з якими закон повязує право на зменшення обєкта оподаткування податком на додану вартість на суму податкового кредиту, не повинно нести відповідальність за своїх контрагентів.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

В ході розгляду даної справи відповідачем не було предявлено до суду будь-які належні докази нереальності правочину, укладеного між ТДВ "Запорізький хлібозавод № 5" та ТОВ "Продсістем Компані", а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договору поставки та первинних документів до них неуповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагенту позивача сум податкових зобовязань у звязку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ "Продсістем Компані" за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги не доведеність відповідачем відсутності реального характеру правочину, укладеного між позивачем та ТОВ "Продсістем Компані", доведеність обґрунтованості включення позивачем до складу податкового кредиту відображених в отриманих від вказаного контрагента первинних документах сум податку на додану вартість, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 26 жовтня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № НОМЕР_1 від 26 жовтня 2017 року.

Стягнути на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод № 5" () судові витрати у сумі 21899 (двадцять одна тисяча вісімсот дев'яносто дев'ять) грн. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 12 лютого 2018 р.