Справа № 607/8564/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1489/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Р.П., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року, ухвалене колегією суддів: Баб'юк П.М., Дерех Н.В., Подлісна І.М., м. Тернопіль, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає на стороні відповідача - Ліквідаційна комісія УМВС України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

11.07.2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає на стороні відповідача - Ліквідаційна комісія УМВС України в Тернопільській області, в якому просить: визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови йому в призначенні виплати одноразової грошової допомоги; зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням інвалідності (III групи), яка пов'язана з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС та надіслати таке рішення до Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області (ліквідаційна комісія) для проведення виплати, на підставі заяви ОСОБА_1 від 03.04.2017р.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач 16.06.1998р. був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ з посади старшого інженера групи Держпожнагляду 1-ї самостійної Державної пожежної частини м. Тернопіль і мав звання майор внутрішньої служби. У зв'язку з тим, що Законом України «Про міліцію» не передбачено виплату одноразової грошової допомоги особам, які не належали до категорії працівників міліції, підстави для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, який не був працівником міліції, відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, прийнятим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позов.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що п.10 ст.23 Закону України «Про міліцію», який було вилучено на підставі Закону України від 13.02.2015р. №208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію», передбачав поширення положень пунктів 3-9 ч.23 Закону України «Про міліцію» на осіб, залучених до законів щодо охорони громадського порядку і боротьби із злочинністю, а також на пенсіонерів міліції. Даним пунктом ніяким чином не було надано дозволу на отримання одноразової грошової допомоги пенсіонерам, зі спеціальним званням «внутрішньої служби», а отже його вилучення не забрало таке право у даної категорії осіб. Оскільки п.10 ст. 23 Закону України «Про міліцію» передбачав поширення положень пунктів 3-9 ч.23 Закону України «Про міліцію» на осіб, залучених до заходів щодо охорони громадського порядку і боротьби із злочинністю, а також на пенсіонерів міліції, а позивач є пенсіонером «внутрішньої служби», тому не втратив права на отримання даної допомоги.

Таким чином, апелянт вважає, що станом на 20.01.2017р. (дата отримання ним інвалідності та виникнення права на одноразову грошову допомогу) на нього поширюється ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Учасники справи в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від учасників справи, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 10.08.1976 по 16.06.1998 проходив службу в органах внутрішніх справ на атестованих посадах. Вказане підтверджується довідкою УМВС України в Тернопільській області №10 від 03.01.2018р.

Позивач з 16.06.1998 звільнений з органів внутрішніх справ в запас за статтею 64 «б» (через хворобу) «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС» наказом УМВС України в Тернопільській області від 23.06.1998 № 282о/с та на даний час являється пенсіонером.

Згідно довідки Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 01.12.2016 №667/41-2016, позивач під час проходження служби в органах внутрішніх справ з 07.06.1986 по 18.07.1986 приймав участь у ліквідації нас підків аварії на Чорнобильській АЕС.

У зв'язку із захворюванням пов'язаним із виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії НОМЕР_1 від 20.01.2017.

03.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС в Тернопільської області із заявою про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги. Однак, листом від 19.05/2017 №152-1674 відповідачем відмовлено у виплаті такої допомоги оскільки позивач не належав до катетери працівників міліції.

Ліквідаційною комісією Управління МВС в Тернопільської області заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги разом з доданими до неї документами направлено до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття відповідного рішення.

Листом №15/2-1674 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив Ліквідаційну комісію Управління МВС в Тернопільської області про повернення матеріалів з питання призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як такі, що не відповідають вимогам законодавства. Зазначено, 13.02.2015 року прийнято Закон України 208-VІІІ «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) аб каліцтва працівника міліції». Зазначеними змінами частину десяту статті 23, якою право на отримана зазначеної допомоги поширювалося на пансіонерів міліції та осіб, залучених до заходів щодо охорони громадського порядку і боротьби зі злочинністю виключено. Тому з 12.03.2015 (день набрання чинності вказаним законом) права на одноразову грошову допомогу пенсіонери міліції та особи, залучені до заході щодо охорони громадського порядку і боротьби зі злочинністю, не мають. Тобто, звільнені зі служби особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у тому числі пенсіонери, зі спеціальним звання «міліції» мають право на отримання одноразової грошові допомоги, а пенсіонери зі спеціальним званням «внутрішньої служби» такого права з указаної дати не мають.

Відповідно до ч.6 статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Положення частин третьої - дев'ятої цієї норми поширюються на осіб, залучених до заходів щодо охорони громадського порядку і боротьби з організованою злочинністю, а також на пенсіонерів міліції.

На виконання статті 23 Закону України «Про міліцію» та статті 26 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 12 травня 2007 року №707, зі змінами від 22 квітня 2009 року № 386, «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» (далі - Порядок).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Порядку одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Закон України «Про Міліцію» втратив чинність на підставі Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р., який набрав чинності 07.11.2015р.

Постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року Кабінет Міністрів України затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції ( далі - Порядок № 850).

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Такі підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Жодна із вказаних підстав при розгляді цієї справи судом не встановлена, не зазначена така й відповідачем.

Пунктом 9 Порядку № 850 визначено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

За змістом вказаних норм, підсля надходження передбачених Порядком № 850 документів МВС зобов'язане прийняти одне з двох рішень: про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у її призначенні.

Всупереч зазначеному, відповідач жодного з цих рішень не прийняв, а повернув матеріали на призначення одноразової грошової допомоги без розгляду.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню - шляхом визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення з питання призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов'язання МВС України прийняти з цього питання рішення, з урахуванням висновків суду. Разом з тим апеляційний суд зазначає, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги, а тому суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб'єкта владних повноважень.

Отже, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.317 КАС України, є підставою для скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі №607/8564/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає на стороні відповідача - Ліквідаційна комісія УМВС України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення з питання призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення з питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 20.03.2018 року.