Справа № 308/10795/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 рокум. Львів№ 876/1647/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Большакової О.О., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.C.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника громадянки ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь про примусове видворення іноземця з України, -

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_4,

час ухвалення рішення 14:23:00 год.,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 31.10.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Чопський прикордонний загін звернувся до суду з позовом, яким просив примусово видворити громадянку ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2017 року позов задоволено. Також суд допустив постанову до негайного виконання.

Постанова мотивована тим, що на виконання вимог ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач прийняв рішення про примусове повернення відповідача. Також наявні обґрунтовані підставі вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України, зокрема, це відсутність документів, які б посвідчували його особу, та коштів на придбання проїзного документа, що унеможливило самостійно залишити територію України. Крім того, відсутні підстави, які б стали перешкодою для видворення відповідача за межі території України, передбачені ст. 31 вказаного Закону.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив представник відповідача, вважає, що суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що громадяни Соціалістичної республіки ОСОБА_1 підлягають видворенню не за процедурою, передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України, а за процедурою, визначеною ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 29.10.2017 року громадянка ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь була затримана прикордонним нарядом Відділу прикордонної служби «Новоселиця» Чопського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. На момент затримання документів, що посвідчують особу, відповідач не мала.

30.10.2017 року начальник відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону прийняв рішення про примусове повернення громадянки ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь за межі України.

Також 31.10.2017 року Чопський прикордонний загін звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи позов тим, що наявні обґрунтовані підставі вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився з такими доводами позивача. Зокрема, суд керувався ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якою встановлено, що органи охорони державного кордону стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Однак суд помилково не врахував наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Підпунктом 1 ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на день подання позовної заяви та вирішення справи судом першої інстанції, було передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 року в м. Нью-Йорку.

Процедура реадмісії громадян ОСОБА_1 визначена ст. 4 цієї Угоди.

Так, відповідно до частин 1-2 цієї статті запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації. Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати. Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до п. 2 ст. 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Враховуючи наведенні вище положення Закону та Угоди, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки громадянка ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь була прийнята Україною на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб, то вона підлягає видворенню не за процедурою, передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на день подання позовної заяви та вирішення справи судом першої інстанції), а за процедурою, визначеною ст. 29 вказаного Закону та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав від 25.09.2007 року, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав».

Однак, як встановив апеляційний суд, Чопським прикордонним загоном визначена зазначеними нормами процедура не була застосована, а саме позивач не приймав рішення про застосування до громадянки ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь процедури реадмісії, а тому, на думку колегії суддів, відсутні правові підстави для її примусового видворення за межі України.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника громадянки ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2017 року у справі № 308/10795/17 за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь про примусове видворення іноземця з України скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7