Справа № 805/6899/13-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року справа №805/6899/13-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 р. у справі № 805/6899/13-а (головуючий І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про скасування наказів №276 та №190 від 17.04.2013 року про звільнення та стягнення виплати за вимушений прогул з моменту звільнення на день фактичного встановлення на роботу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про скасування наказів № 276 та № 190 від 17.04.2013 року про звільнення та стягнення виплати за вимушений прогул з моменту звільнення на день фактичного встановлення на роботу. В обгрунтування позову зазначено, що наказом Управління МВС України на Донецькій залізниці № 276 від 17.04.2013 року "Про порушення службової дисципліни" позивача було звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та позбавлено премії за квітень 2013 року у повному обсязі". Згідно вище зазначеного наказу був підготовлений наказ УМВС України на Донецькій залізниці № 190 (по особовому складу) від 17.04.2013 року згідно якого позивача звільнили з органів внутрішніх справ України.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2013 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про скасування наказів №276 та №190 від 17.04.2013 року про звільнення та стягнення виплати за вимушений прогул з моменту звільнення на день фактичного встановлення на роботу відмовлено повністю (а.с.107-111).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2013 року у справі № 805/6899/13-а залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного - без змін (а.с.116-117).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року (№ К/800/45713/15) касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року без змін (а.с.181-184).

27 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Донецького окружного адміністративного суду від 16.07.2017 року в адміністративній справі № 805/6899/13-а за нововиявленими обставинами, в якій просив поновити строк звернення із заявою та скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16.07.2017 року в адміністративній справі № 805/6899/13-а і прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги (а.с.186-188).

В обґрунтування заяви зазначено, що 04 квітня 2017 року прокурором Костянтинівської прокуратури Цукарєвою В.А. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до реєстру досудових розслідувань за №0001006 від 08 квітня 2013 року за ознаками злочину передбаченого частиною 1 статті 269 КК України вказане може бути підставою для перегляду адміністративної справи за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 р. у справі № 805/6899/13-а відхилено клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Донецького окружного адміністративного суду від 16.07.2013 року у справі № 805/6899/13, відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження за нововиявленими обставинами в адміністративний справі № 805/6899/13-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про скасування наказів №276 та №190 від 17.04.2013 року про звільнення та стягнення виплати за вимушений прогул з моменту звільнення на день фактичного встановлення на роботу (а.с.230-231).

Своє рішення суд мотивував тим, що заява подана до адміністративного суду після закінчення трирічного строку з дня набрання судовим рішенням законної сили в справі № 805/6899/13-а.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були порушені норми процесуального права та застосовано п.1 ч.1 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у даному випадку підлягають застосуванню вимоги п.3 ч.1 ст. 361 КАС України. Також зазначає, що застосування судом п. 1 ч. 1 ст. 361 КАС України грубо порушено норми Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а саме ст..17, оскільки за висновками Європейського суду з прав людини наслідки пропуску строку позовної давності підлягають застосуванню виключно у разі наявності сумніву щодо можливості встановлення об'єктивної істини в розглядуваній справі внаслідок значного спливу часу. Отже, на думку апелянта, суд все одно повинен був поновити строк, згідно практики Європейського суду з прав людини (а.с.233-234)

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2013 року, яка залишена без змін Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року (№ К/800/45713/15), у задоволені позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про скасування наказів №276 та №190 від 17.04.2013 року про звільнення та стягнення виплати за вимушений прогул з моменту звільнення на день фактичного встановлення на роботу відмовлено повністю.

Згідно частини 3 та 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції 2005 року, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Отже, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2013 року у справі № 805/6899/13-а набрала законної сили 11 вересня 2013 року.

Відповідно до матеріалів справи заява позивача про перегляд постанови Донецького окружного адміністративного суду від 16.07.2017 року в адміністративній справі № 805/6899/13-а за нововиявленими обставинами, подана 27 листопада 2017 року.

Відповідно до пп.12 п.1 «Перехідних положень» Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє з 15.12.2017 року), встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, заява позивачем подана до набрання чинності нової редакції Кодексу та провадження за цією заявою судом не було відкрито. Тобто, розгляд цієї справи повинно відбуватись за правилами нової редакції Кодексу та суд не може прийняти рішення про відмову у відкритті провадження за правилами нової редакції Кодексу, якщо вона подана з додержанням вимог попередньої редакції Кодексу.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції помилково застосував положення статті 361 КАС України в редакції, що діє після подання позивачем заяви.

Разом з цим, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України особи (в редакції на час звернення позивача з заявою), які брали участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Частиною 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено (в редакції на час звернення позивача з заявою), що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку при вирішенні справи внаслідок незнання про існування цієї обставини.

Відповідно до частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону України, іншого акта (їх окремих положень) або надане Конституційним Судом України офіційне тлумачення положень Конституції України, що є відмінним від того, як їх застосував суд при вирішенні справи.

Статтею 247 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час звернення позивача з заявою) передбачені певні строки звернення для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Зазначеною статтею встановлено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом одного місяця після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини. При цьому заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 245 цього Кодексу, може бути подана не пізніше ніж через три роки з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до адміністративного суду після закінчення цього строку, адміністративний суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що початок перебігу зазначених строків у випадку, встановленому пунктом 1 частини другої статті 245 КАС України починається з дня встановлення обставин, що мають істотне значення для справи. Днем встановлення цих обставин є день, коли ці обставини стали відомі заявникові або могли бути відомі, у випадках, встановлених пунктами 2, 3 частини другої статті 245 КАС України, - з дня, коли вирок у кримінальному провадженні набрав законної сили, у випадку, встановленому пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, - з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, які підлягають перегляду; у випадку, встановленому пунктом 5 частини другої статті 245 КАС України, - з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.

Колегія суддів зазначає, що обмеження строком можливості подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами застосовується для досягнення стабільності судових рішень та з метою дотримання принципу юридичної визначеності, що є однією зі складових верховенства права.

Колегія суддів зазначає, що умовою для вірної оцінки моменту виявлення тих обставин, які є нововиявленими, необхідно врахувати, коли особа фактично дізналася про наявність відповідної обставини і чи могла за добросовісного ставлення до справи дізнатися про наявність відповідної обставини раніше.

Позивач звернувся із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на судове рішення, що набрало законну силу 11 вересня 2013 року, лише 27 листопада 2017 року, тобто після спливу трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Також, в обґрунтування позивач зазначив, що 04 квітня 2017 року прокурором Костянтинівської прокуратури винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до реєстру досудових розслідувань за №0001006 від 08 квітня 2013 року за ознаками злочину передбаченого частиною 1 статті 269 КК України. Згідно ухвали Апеляційного суду Донецької області від 10.07.2017 року постанова про закриття кримінального провадження вступила в законну силу. Позивач зазначив, що дана адміністративна справа знаходилась на розгляді у Вищому адміністративному суді України, позивач не направив заяву про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, оскільки не знав яке рішення буде прийнято за касаційною скаргою судом касаційної інстанції. Після отримання 14.11.2017 року ухвали касаційного суду позивач звернувся з заявою.

Тобто, позивачем було подано заяву після спливу місячного строку з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, які підлягають перегляду.

Таким чином, позивачем було пропущено, як трирічний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили так і місячний строк коли він дізнався про нововиявлені обставини.

Також, колегія суддів зазначає, що зі змісту заяви вбачається, що позивачу на час розгляду справи в суді касаційної інстанції було відомо про вказані обставини. Проте, останній не звертався із заявою, оскільки не знав яке рішення буде прийнято за касаційною скаргою судом касаційної інстанції.

Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х).» (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Колегія суддів надаючи оцінку вищезазначеним обставинам дійшла до висновку, що позивач не добросовісно ставився до справи, оскільки фактично домагається перегляду остаточного і обов'язкового рішення з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на те, що порушенні строку все одно повинні бути поновленні, згідно практики Європейського суду з прав людини, оскільки це є порушенням принципу рівності сторін та вільним і вибірковим тлумаченням позивачем рішень Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку щодо відсутності поважних причин пропуску строку та наявності підстав для відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16.07.2017 року в адміністративній справі № 805/6899/13-а.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 статті 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, порушення судом норм процесуального права не вплинуло на по суті правильне вирішення справи, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 р. у справі № 805/6899/13-а - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 р. у справі № 805/6899/13-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено та підписано 20 березня 2018 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

Колегія суддів Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова