Справа № 825/1069/18
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року Чернігів Справа № 825/1069/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зайця О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; зобовязання Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенійне страхування», як матері інваліда з дитинства.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона виховує дитину інваліда з дитинства, має страховий стаж більше 15 років та у віці 50 років набула права на призначення дострокової пенсії за віком у відповідності до абз. 4 п. 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Враховуючи наведене, позивач вважає рішення відповідача про відмову в призначення дострокової пенсії протиправним та просить зобовязати Ріпкинське об'єднане управління Пенсійного фонду України призначити зазначену пенсію.

22.02.2018 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). У відповідності до ч. 3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України заявами по суті є позов та відзив.

Від Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України 01.03.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1, 12 листопада 1966 року, народження на момент звернення до суду виповнилось повних 52 роки.

У позивача є син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з медичним висновком № 16 від 24.11.1995, тобто у віці 10 років, ОСОБА_2 визнано дитиною-інвалідом (а.с.26).

З набуттям повноліття, сину позивача видано довідку медико-соціальної експертної комісії № 030558, відповідно до якої йому встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с.27).

Позивач звернулася до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на підставі абзацу четвертого пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Розпорядженням начальника Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 16.02.2017 позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Рішення мотивоване тим, що згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом посвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоровя, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настанні інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в редакції, що діяла до 01.01.2018, тобто на момент звернення позивачки до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України за призначенням дострокової пенсії за віком, жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії

Пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

З аналізу наведеного вбачається, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах № 21-534а14 від 02.12.2014, № 21-133а14 від 27.05.2014 та Верховним Судом в постанові від 03.02.2018 К/9901/2638/17 295/7276/17.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем доведено правомірність відмови в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, оскільки син позивачки визнаний інвалідом з дитинства у десятирічному віці, а тому позивачка мала надати Ріпкинському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її син мав медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 березня 2018 року.

Суддя О.В. Заяць