Справа № 826/11884/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа №826/11884/13-а

касаційне провадження №К/9901/1602/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 (головуюча суддя - Шелест С.Б., судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.) у справі № 826/11884/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБК ІЗОБІТ» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІБК ІЗОБІТ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.03.2013 № та від 26.03.2013 № .

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 27.08.2013 у задоволенні позову відмовив повністю з огляду на неспростування платником викладених контролюючим органом в акті перевірки доводів.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 28.11.2013 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.08.2013 скасував та прийняв нову, якою позов задовольнив з підстав підтвердження Товариством з обмеженою відповідальністю «ІБК ІЗОБІТ» реального характеру оспорюваних господарських операцій.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві оскаржила його в касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 та залишити без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.08.2013.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві посилається на порушення судом норм матеріального права, а саме: пунктів 44.6, 44.7 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому зазначає, що Київським апеляційним адміністративним судом не встановлено всі обставини справи та не надано належної оцінки нормам Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), які підлягають застосуванню в розглядуваній ситуації.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 02.09.2010 по 30.09.2012, результати якої оформлено актом від 13.03.2013 № 915/22-621-37202960.

За її наслідками відповідач дійшов висновку про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «ІБК ІЗОБІТ» вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 11.2.3 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.2, 201.6, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок неправомірного формування даних податкового обліку при придбанні: будівельних матеріалів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннерком», Товариства з обмеженою відповідальністю «Селанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Грифон Консалт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Алексус ЛТД» з огляду на безтоварність здійснених операцій, що мотивована посиланням на результати контрольних заходів щодо постачальників позивача, де зазначено про їх неперебування за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, відсутність у підприємств первинних та інших документів, а також фізичних та технічних можливостей, кваліфікованого персоналу для здійснення задекларованих поставок; послуг оренди автомобільного крана вантажопід'ємністю до 25 тон разом з оператором у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у зв'язку з ненаданням на перевірку документів щодо взаємовідносин із цим контрагентом.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.03.2013 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 296756,00 грн. за основним платежем та 32251,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 26.03.2013 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 209753,00 грн. за основним платежем та 52438,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено й у пункті 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати (витрати) для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, а також господарський характер понесених за нею витрат.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці господарських операцій з придбання позивачем будівельних матеріалів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннерком», Товариства з обмеженою відповідальністю «Селанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Грифон Консалт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Алексус ЛТД» суд апеляційної інстанції встановив, що вони є реальними та підтверджуються долученими Товариством з обмеженою відповідальністю «ІБК ІЗОБІТ» до матеріалів справи належним чином оформленими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: видатковими та податковими накладними; рахунками-фактурами; платіжними дорученнями; подорожніми листами вантажного транспорту; нотаріально завіреними заявами директорів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Грифон Консалт» Соколова В.М. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннерком» Каскеєва А.В., які підтвердили товарність операцій з придбання позивачем у них відповідних матеріалів; документами, у тому числі фотознімками, які свідчать про господарський характер понесених позивачем витрат.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, як-от: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних ними суб'єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «ІБК ІЗОБІТ» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних поставок позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Щодо придбаних позивачем послуг у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, то, як з'ясовано судом апеляційної інстанції, позивачем на підтвердження фактичного їх виконання подано акти за січень - березень 2012 року, змінні рапорти про роботу машини, податкові накладні, які розкривають зміст та обсяг господарських операцій, як це передбачено вимогами статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), та підтверджують реальність вказаних поставок.

Податковим органом не доведено, що позивачем зазначені документи до перевірки не надавались та були у нього відсутні, адже відповідно до пункту 5.2 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки. Утім, доказів складання відповідного акта матеріали справи не містять.

За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про необ'єктивність твердження контролюючого органу про неправомірність формування позивачем даних податкового обліку за здійсненими з Товариством з обмеженою відповідальністю «Віннерком», Товариством з обмеженою відповідальністю «Селанія», Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Грифон Консалт», Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Алексус ЛТД», Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 господарськими операціями ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 у справі № 826/11884/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк