Справа № 824/222/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/222/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боднарюк О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюк О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Шеремова В.Д., Агатія В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області, про стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: стягнути з Головного управління ДФС у Чернівецькій області на його користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року, за період з 25 березня 2017 року по 30 січня 2018 року у сумі 37516,50 грн.

28 лютого 2018 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін в судове засідання на 22 березня 2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року у справі №824/338/16-а, яка набрала законної сили, за його позовом до ДФС України та ГУ ДФС у Чернівецькій області, визнано протиправним і скасовано Наказ №1939-О про звільнення з посади, поновлено на роботі - на посаді начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області та стягнуто з ГУ ДФС у Чернівецькій області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 травня 2016 року по 24 березня 2017 року у сумі 38945,70 грн.

Оскільки ДФС України допускає протиправну бездіяльність щодо не поновлення його на посаді, тобто затримує виконання рішення суду, позивач вважає, що з ГУ ДФС у Чернівецькій області необхідно стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 25 березня 2017 року по 30 січня 2018 року.

Вказаний період обґрунтовується тим, що постановою суду від 24 березня 2017 року стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 травня 2016 року по 24 березня 2017 року у сумі 38945,70 грн., а зважаючи на те, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року зобов'язано ДФС України подати безпосередньо до суду у двадцятиденний строк звіт про виконання судового рішення, і вказаний строк закінчився 30 січня 2018 року, тому вважає, що період затримки виконання рішення суду складає з 25 березня 2017 року по 30 січня 2018 року.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача посилається на те, що судом у справі №824/338/16-а невірно надано правову оцінку та зроблено хибні висновки щодо стягнення середнього заробітку саме з ГУ ДФС у Чернівецькій області, оскільки Голова ДФС не уповноважував ГУ ДФС у Чернівецькій області щодо виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заперечуючи проти позову, представником відповідача у відзиві наведені також і інші обґрунтування, які є аналогічними обґрунтуванням, які наведені в клопотанні про закриття провадження у справі, за результатами чого судом 22 березня 2018 року винесено ухвалу про відмову у закритті провадження у справі.

В обґрунтування своєї позиції, позивачем подано відповідь на відзив, в якому останній вказує про те, що посада ГУ ДФС у Чернівецькій області перебуває у штатному розписі відповідача, де останній і отримував заробітну плату саме за рахунок фонду оплати праці відповідача, а не ДФС України.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в адміністративному позові, та просили задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, заслухавши учасників справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

24 березня 2017 року Чернівецьким окружним адміністративним судом у справі №824/338/16-а за позовом ОСОБА_1 до ДФС України та ГУ ДФС у Чернівецькій області адміністративний позов задоволено повністю, прийнято рішення про:

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області з 14 травня 2016 року.

- стягнуто з Головного управління ДФС у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 травня 2016 року по 24 березня 2017 року у сумі 38945,70 грн.

- постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць допущено до негайного виконання.

Відповідно до рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області залишено без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року - без змін.

13 грудня 2017 року Чернівецьким окружним адміністративним судом у справі №824/338/16-а за заявою ОСОБА_1 до ДФС України та ГУ ДФС у Чернівецькій області прийнято рішення, (яке набрало законної сили 10.01.2018 року), згідно якого задоволено частково вимоги заяви, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо невиконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р. в адміністративній справі № 824/338/16-а;

- зобов'язано Державну фіскальну службу України подати безпосередньо до Чернівецького окружного адміністративного суду у двадцятиденний строк з дати набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення;

- попереджено Державну фіскальну службу України про можливість застосування заходів, передбачених ч. 2 ст. 267 КАС України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року).

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення нормативно-правових актів, та робить висновки по суті спору.

Відповідно до положень ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено в Законі України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VІІІ (далі - Закон № 889-VІІІ.

Відповідно до ст. 5 цього Закону правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно ст. 3 Закону № 889-VІІІ цей закон регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Приписами ч.3 ст.5 Закону № 889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 889-VIII) не регулюють питання стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу державних службовців, суд застосовує у спірних правовідносинах норми законодавства про працю.

За приписами ч. 3 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

В ході судового розгляду справи, судом достовірно встановлено, що позивач без поважних на те причин на час звернення до суду та прийняття відповідного рішення не поновлений на посаді відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили. За час вимушеного прогулу позивачу також не виплачено заробітну плату, яка у відповідності до наведених вище норм підлягає виплаті. Період, за який позивач просить стягнути середній заробіток в зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі є цілком виправданий, оскільки останній в цей період з незалежних від нього причин не поновлений на роботі відповідно до вказаного вище рішення суду.

На думку суду заперечення, які наведені відповідачем є такими, що не узгоджуються із встановленими обставинами, наведеними у рішенні від 24 березня 2017 року у справі №824/338/16-а за позовом ОСОБА_1 до ДФС України та ГУ ДФС у Чернівецькій області. Зокрема судом у вказаному рішенні було встановлено, що відповідачем щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є саме ГУ ДФС у Чернівецькій області, яке здійснює нарахування та виплати заробітної плати штатним працівникам за рахунок фонду оплати праці.

Суд критично ставиться, до заперечень відповідача щодо надання помилкової правової оцінки та хибності висновків суду у рішенні від 24 березня 2017 року у справі №824/338/16-а, а відтак не вважає коректним, на відміну від суб'єкта владних повноважень, коментувати (тлумачити) висновки суду наведені у рішенні, яке набрало законної сили.

Згідно п. 10.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 р. №7 задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" з подальшими змінами встановлено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки від 22.07.2016 р. №5889/24-70-05-16/01 виданої Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області, середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення складала 178,65 грн.

Таким чином, стягненню з Головного управління ДФС у Чернівецькій області на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2016 р. по 30.01.2018 р. у сумі 37516,50 грн. (210 днів Х 178,65 грн.).

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність вчиненої бездіяльності, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

З урахуванням наведеного суд вважає, що рішення в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівевецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 березня 2017 року по 30 січня 2018 року у сумі 37516,50 грн.

3. Рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення за один місяць, підлягає до негайного виконання.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне судове рішення складено 22 березня 2018 р.

Суддя Боднарюк О.В.