Справа № 800/228/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2018
м. Київ

справа № 800/228/17

провадження № П/9901/285/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Берназюка Я.О., Гімона М.М., Гриціва М.І., Мороз Л.Л.,

секретаря - Слободян О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Вища кваліфікаційна комісія суддів України,

представник - Білопольська Н.А.

третя особа - Громадська рада доброчесності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа - Громадська рада доброчесності про визнання незаконним та скасування рішення від 21 квітня 2017 року № 58/вс-17,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання незаконним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія) від 21 квітня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням відповідача від 21 квітня 2017 року № 58/вс-17 його визнано таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду за критеріями професійної етики та доброчесності через недотримання вимог ст. 46 Закону України "Про запобігання корупції". Зазначає, що спірне рішення містить лише формальні вказівки на ніби-то недостовірні відомості, вказані у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011-2014 роки щодо розміру земельної ділянки (паю), належної на праві власності його дружині (ділянка отримана в порядку приватизації) та невнесення у такі декларації у 2011-2015 роках відомостей про наявність у власності дружини 1/2 частини спадкового житлового будинку після смерті батьків; є незаконним та необґрунтованим.

В запереченні на адміністративний позов Комісія просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 01 серпня 2017 року залучено до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Громадську раду доброчесності. Заперечення на адміністративний позов третьою особою не подано.

Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Бучик А.Ю. від 10 січня 2018 року прийнято справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що Рішенням Комісії від 07 листопада 2016 року № 145/зп-16 оголошено конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

ОСОБА_1 05 грудня 2016 року звернувся до Комісії із заявою про проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою призначення. Рішенням Комісії від 11 січня 2017 № 2/зп-17 позивача допущено до участі у конкурсі.

За змістом частин першої та другої статті 83 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями: 1) компетентності (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійної етики; 3) доброчесності.

Згідно з частиною першою статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Згідно з приписами пункту 4 частини п'ятої статті 81 цього Закону за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата ВККС ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.

Рішенням Комісії від 11 січня 2017 року № 2/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 653 кандидатів, допущених до участі у конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, зокрема ОСОБА_1

Згідно з умовами проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду позивач проходив кваліфікаційне оцінювання як суддя.

У межах проведення конкурсу, за результатами першого етапу кваліфікаційного оцінювання - складення іспиту, ОСОБА_1 був допущений до другого етапу кваліфікаційного оцінювання - дослідження досьє та проведення співбесіди.

Відповідно до визначеного графіка проведення співбесіди за результатами дослідження досьє під час кваліфікаційного оцінювання кандидата ОСОБА_1 призначено до розгляду на 21 квітня 2017 року.

Присутній на співбесіді представник Громадської ради доброчесності оголосив висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 58/вс-17 від 21 квітня 2017 року визнано кандидата ОСОБА_1 таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду.

Не погоджуючись з наведеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону № 1402-VIII найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Згідно з нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону Верховний Суд створюється як новий орган, до якого судді призначаються на конкурсній основі.

Згідно ч. 1 ст. 92 Закону № 1402-VIII Комісія є державним органом суддівського самоврядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя, до повноважень якого, зокрема, належить проведення кваліфікаційного оцінювання в рамках конкурсу на посаду судді Верховного Суду.

Рішенням Комісії від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16 затверджено Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді. Відповідно до п. 6.4 розділу VI цього Положення кваліфікаційне оцінювання проводиться відповідно до порядку та методології кваліфікаційного оцінювання.

Рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення).

Кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Такими критеріями є: компетентність (професійна, особиста, соціальна), професійна етика, доброчесність.

Пунктом 4 глави 6 розділу ІІ Положення встановлено, що рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту та оцінювання критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критерію професійної етики чи критерію доброчесності.

За змістом пунктів 5.2, 5.3 глави 6 розділу ІІ Положення критерії професійної етики та доброчесності оцінюються у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам професійної етики та/або вимогам доброчесності відповідно.

За результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді Верховного Суду Комісія ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.

В оскаржуваному Рішенні відповідача зазначено, що у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012-2014 роки кандидат вказав про належність його сім'ї на праві власності, оренди чи на іншому праві користування земельних ділянок, загальною площею 2000 кв. м. Водночас, у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2015-2016 роки, кандидат повідомив про належність його дружині земельної ділянки загальною площею 20000 кв. м.

Згідно наданих пояснень, позивачем зазначено, що у деклараціях за 2011-2014 роки кандидатом задекларовано розмір земельної ділянки 2000 кв.м. внаслідок помилки.

Обговоривши зазначені пояснення, Комісія погодилась з доводами позивача, оскільки вони підтверджуються інформацією, зазначеною в деклараціях.

Крім того встановлено, що у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, за 2012-2016 роки не задекларовані такі об'єкти нерухомості:

- 1/2 жилого будинку у місті Мар'їнка, загальною площею 133,8 кв. м., власником якого є дружина позивача, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.12.2003;

- 1/3 квартири у місті Мар'їнка, загальною площею 45,70 кв.м., власником якої був кандидат на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.06.2002.

Позивачем дані факти не оспорюються.

Стосовно права власності на 1/2 частину житлового будинку ОСОБА_1 пояснив, що свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого дружина є власником вказаного майна, особисто не бачив, реєстри речових прав на нерухоме майно не перевіряв, тому не вносив відомості про таке майнове право у декларацію.

Стосовно права власності на 1/3 частини квартири кандидат зазначив, що 24.05.2002 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом до обрання на посаду судді та 21.06.2013 подарував цю частину рідному братові. У декларації за 2012 та 2013 роки позивач не зазначив відомостей про квартиру, оскільки саме брат разом із сім'єю фактично проживав у ній.

Факт неналежного (неповного) декларування речових (майнових) прав покладений Комісією в основу оцінки доброчесності позивача.

Виходячи з наведеного, Комісія дійшла висновку про недотримання ОСОБА_1 вимог статті 46 Закону "Про запобігання корупції" щодо незазначення в повному обсязі інформації, що має бути зазначена кандидатом на посаду судді в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та непідтвердження здатності здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду за критерієм кваліфікаційного оцінювання "Доброчесність", що оцінено у 0 балів.

Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 81 Закону № 1402-VIII спеціальна процедура призначення на посаду судді Верховного Суду передбачає призначення на цю посаду особи, яка за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у цьому суді.

Згідно пункту 2 частини 7 статті 56 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя зобов'язаний дотримуватись правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Відповідно до п. 11.4 глави 2 розділу II Положення відповідність судді критерію професійної етики оцінюється (встановлюється), зокрема, за таким показником, як дотримання Кодексу суддівської етики.

Відповідно до ст. 18 зазначеного Кодексу суддя повинен бути обізнаним про майнові інтереси членів своєї сім'ї.

За загальним правилом суддівської етики, суддя повинен бути прикладом законослухняності, завжди поводитись так, аби зміцнювати віру громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Крім того, згідно п. 6 ч. 7 статті 56 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя зобов'язаний виконувати вимоги та дотримуватись обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції.

Відповідно до п. 12.3 глави 2 розділу II Положення відповідність судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється), зокрема, за таким показником, як відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції.

Відповідно до роз'яснень Кодексу суддівської етики, затверджених рішенням Ради суддів України № 1 від 04 лютого 2016 року, дотримання високих стандартів поведінки означає, що суддя повинен добровільно і свідомо відстоювати доброчесність та незалежність судової влади, що зумовлює обов'язок сумлінно, чесно і кваліфіковано виконувати призначення носія судової влади. Він також добровільно обмежує себе під час виконання своїх професійних обов'язків, що полягає у нестворенні умов, які б викликали сумніви у доброчесності поведінки судді та його безсторонності, незалежності й об'єктивності.

Доброчесної поведінки суддя має дотримуватися у всіх сферах свого життя, зокрема, матеріальної (майнової) сфери. Йдеться про добросовісну поведінку судді в реалізації обов'язку бути обізнаним про свої майнові інтереси та вжиття розумних (адекватних) заходів для того, щоб бути обізнаним про майнові інтереси членів своєї сім'ї, виявляючи повагу до законів і лояльність до публічних фінансових інтересів держави.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, суд також вважає за необхідне зазначити, що повноваження відповідача стосовно кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією його, як уповноваженого органу, постійно діючого у вітчизняній системі судоустрою. При цьому оцінювання кандидатів за визначеними законом критеріями відбувається з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями, до яких належать компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо), професійна етика, доброчесність. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів Комісії.

Із положень Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі також "Рекомендація R (80)2") -під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників Міністрів).

Отже, жоден інший суб'єкт чи орган, в тому числі і суд, не може здійснювати втручання у здійснення суб'єктом владних повноважень своєї компетенції, зокрема, компетенції Комісії щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів.

Суд зазначає, що спірне рішення приймалось відповідачем колегіально за внутрішнім переконанням членів Комісії з дотриманням конкурсної процедури відповідно до вимог Конституції та законів України, Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішення Комісії 03.11.2016 № 143/зп-16. Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що оцінка критеріїв професійної етики та доброчесності покладається саме на членів ВККС і ґрунтується на засадах рівнoправнoсті та співпричетнoсті дo рішення.

Щодо твердження позивача про те, що оскаржуване рішення прийняте Комісією неповажним складом, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до частини третьої статті 94 Закону № 1402-VIII організаційними формами діяльності Комісії є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі - залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом Комісії.

Колегія Вищої кваліфікаційної комісії суддів України формується не менше ніж з трьох членів Комісії (частина четверта статті 94 Закону № 1402-VIII).

Згідно з частиною четвертою статті 101 Закону № 1402-VIII палати та колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалюють свої рішення від імені Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.

За змістом пункту 6.2 розділу VI Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням Комісії від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16, Комісія ухвалює рішення про призначення кваліфікаційного оцінювання кандидатів, у якому зазначає, зокрема, склад колегії, які будуть проводити оцінювання.

Пунктом 3 розділу I Положення передбачено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією у складі, визначеному рішенням Комісії.

Отже, утворення колегії Комісії для проведення другого етапу кваліфікаційного оцінювання в рамках конкурсу на посаду судді Верховного Суду ґрунтується на визначених Законом і нормативними документами Комісії повноваженнях проводити кваліфікаційне оцінювання у складі, визначеному рішенням Комісії.

Для проведення другого етапу кваліфікаційного оцінювання "Дослідження досьє та проведення співбесіди" кандидатів на зайняття вакантних посад суддів касаційних суддів у складі Верховного Суду рішенням Комісії від 05 квітня 2017 року № 29/зп-17 визначено склади колегій Комісії, у тому числі склад колегії у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII, якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Колегія суддів вважає помилковими покликання позивача, спираючись на наведену норму, на те, що за наявності висновку Громадської ради доброчесності Комісія в обов'язковому порядку має переглянути зазначений висновок не менше ніж одинадцятьма її членами, оскільки вищезазначена норма встановлює імперативний порядок: у разі встановлення Громадською радою доброчесності у своєму висновку невідповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, для ухвалення Комісією рішення саме про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді - підтримання такого рішення не менше ніж одинадцятьма членами Комісії.

В свою чергу, рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному судді ухвалюється колегією Комісії у складі, визначеному рішенням Комісії для відповідного кваліфікаційного оцінювання, незалежно від наявності чи відсутності висновку Громадської ради доброчесності.

Невинесення питання на голосування у пленарному складі Комісії у разі наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності не означає, що колегія Комісії, як стверджує позивач, передчасно ухвалила рішення, оскільки за результатами дослідження досьє і проведення співбесіди, встановлюючи відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, відповідна Комісія дійшла висновку про невідповідність такого судді (кандидата на посаду) зазначеним критеріям.

Врахoвуючи викладене, а такoж те, щo рішення Комісії від 21 квітня 2017 рoку № 58/вс-17, яким ОСОБА_1 визнанo таким, щo не підтвердив здатнoсті здійснювати правoсуддя у Касаційнoму цивільнoму суді у складі Верхoвнoгo Суду, прийняте відпoвідачем у спoсіб, на підставі та у межах, щo визначені Кoнституцією та закoнами України, з викoристанням пoвнoважень з метoю, з якoю ці пoвнoваження наданo, oбґрунтoванo, тoбтo з урахуванням усіх oбставин, щo мають значення для прийняття рішення, згіднo із вимoгами закoнoдавства України, суд дійшoв виснoвку прo відсутність підстав для задoвoлення пoзoву.

Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що висновок Комісії за результатами кваліфікаційного оцінювання про непідтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя у Верховному Суді не може мати преюдиційного значення та негативно вплинути на проходження кандидатом інших процедур, пов'язаних із подальшою професійною кар'єрою судді, позаяк є наслідком участі у спеціальній процедурі добору кандидатів на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 262, 266, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Ю. Бучик

судді Я.О. Берназюк

М.М. Гімон

М.І. Гриців

Л.Л. Мороз

Повне судове рішення складено 20 березня 2018 року.