Справа № 826/6897/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2018 року № 826/6897/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» (далі - позивач) до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 16.12.2016 № про накладення на позивача штрафу у розмірі 66557 грн. 59 коп. за платежем податок на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача не було правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення ТОВ «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, оскільки в період до 1 січня 2016 року порядок застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 120-1 Податкового кодексу України, не був затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - тобто, Міністерством фінансів України. Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, тому, на думку позивача, відповідач не мав права застосовувати до підприємства штрафні санкції. Крім того, позивач також зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено на підставі неіснуючого акту камеральної перевірки від 17.11.2016 №1369/26-59-12-01-50, оскільки фактично було проведено камеральну перевірку позивача та складено інший акт від 17.11.2016 №1369/26-59-12-01-30.

Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечив та надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що за наслідками камеральної перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем терміни реєстрації податкових накладних в ЄРПН, зокрема, порушено граничні терміни реєстрації від 1 до 15 днів (10%), внаслідок чого застосування до позивача відповідальності у формі штрафу в сумі 66557 грн. 59 коп. є правомірним.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак в судовому засіданні 13.07.2017 суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, тому на підставі ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведена камеральна перевірка даних, податкової звітності з податку на додану вартість та даних Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» за жовтень-грудень 2015 року, результати якої оформлені актом від17.11.2016 №1369/26-59-12-01-30.

За висновками цього акта перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем граничного строку реєстрації податкових накладних у Єдиному державному реєстрі податкових накладних (далі по тексту - Єдиний реєстр), що визначений у п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, зокрема, товариством було зареєстровано з порушенням граничного строку наступні податкові накладні: від 03.11.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 30.11.2015, затримка - 12 днів;від 06.11.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 30.11.2015, затримка - 9 днів;від 01.10.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 22.10.2015, затримка - 6 днів; від 01.10.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 22.10.2015, затримка -6 днів;від 09.11.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 30.11.2015, затримка - 6 днів; від 22.10.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 12.11.2015, затримка - 6 днів; від 01.10.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 22.10.2015, затримка -6 днів; від 22.10.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 12.11.2015, затримка - 6 днів; від 10.11.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 30.11.2015, затримка -5 днів; від 11.11.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 30.11.2015, затримка - 4 дні; від 13.11.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 30.11.2015, затримка -2 дні; від 26.10.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 12.11.2015, затримка - 2 дні; від 05.10.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 22.10.2015, затримка - 2 дні; від 16.11.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 02.12.2015, затримка - 1 день; від 27.10.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 12.11.2015, затримка -1 день; від 06.10.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 22.10.2015, затримка - 1 день; від 30.11.2015, зареєстрована в Єдиному реєстрі 16.12.2015, затримка - 1 день. Всього несвоєчасно було зареєстровано податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 665575 грн. 94 коп.

16.12.2016 на підставі вказаного акта камеральної перевірки відповідач прийняв оскаржуване у справі податкове повідомлення-рішення №, яким згідно з п.54.3ст.54 Податкового кодексу Українита на підставі ст.120-1 цього Кодексу, за порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних, визначенихст. 201 Податкового кодексу України, на 15 і менше календарних днів нарахував товариству штраф у сумі 66557 грн. 59 коп. (що, складає 10%від суми податку на додану вартість 665575 грн. 94 коп. всіх вищенаведених несвоєчасно зареєстрованих податкових накладних).

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням позивачем оскаржено його до Головного управління ДФС м Києва та до ДФС України.

Рішенням Головного управління ДФС м Києва від 24.02.2017 №4061/10/26-15-10-03 та рішенням ДФС України 25.04.2017 №8800/6/99-99-11-0301-25 вищевказане податкове повідомлення-рішення від 16.12.2016 № залишено без змін, а скарги позивача – без задоволення.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення від 29.01.2016 протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп.14.1.60 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконаної влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) здійснюється відповідно до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246.

Пунктами 201.1, 201.4 ст.201 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В силу приписів норм п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

У разі порушення цього терміну реєстрації податкових накладних до платника податків (продавець товарів/послуг, який склав відповідні податкові накладні) застосовуються штрафні санкції визначені цим Кодексом.

Так, згідно з п.120-1. 1 ст.120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 ПКУ, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 ПК України покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках/коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках/коригування, - у разі порушення терміну реєстрації 16 до 30 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових розрахунках коригування - у разі порушення терміну реєстрації від 61 і більше календарних днів.

У випадку встановлення факту вчинення платником податку порушення граничного терміну реєстрації податкових накладних контролюючий орган відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України (визначає підстави, порядок оформлення та вручення податкового повідомлення-рішення) та положень п. 2 розд. II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254), складає податкове повідомлення-рішення за формою «Н» - за порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних /розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 ПК України (додаток 13 до зазначеного Порядку).

Згідно з п.120-1.3 ст. 120-1ПК України (в редакції Закону України від 17.09.2015 № 702-VIII) порядок застосування штрафних санкцій, передбачених цією статтею, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У редакції ПК України від 01.01.2016 п.120-1.3 ст.120-1 виключено згідно з Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

Як вбачається зі змісту позову, позивач визнає факт вчинення ним порушення вимог п. 201.10 ст. 201 в частині порушення термінів реєстрації податкових накладних, та висновки акта камеральної перевірки по суті не оскаржує. Разом з тим, позивач вважає, що при вирішенні питання про притягнення ТОВ «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» до відповідальності за порушення вимог п.201.10 ст.201 ПК України, відповідач мав відповідно до встановленого ст. 58 Конституції України принципу дії в часі законів застосовувати норми Кодексу чинні на час вчинення тих чи інших правопорушень, а саме, норми п.120-1.3 ст.120-1 ПК України, що були чинними до 1 січня 2016 року. Таким чином, враховуючи, що всупереч вимог п.120-1.3 ст. 120-1 ПК України порядок застосування штрафних санкцій , передбачених ст. 120-1 ПК України, Міністерством фінансів України розроблений не був, то у контролюючого органу не було підстав для застосування таких штрафних санкцій. Тобто, в даному випадку мало місце порушення відповідачем процедури притягнення до відповідальності.

З такою правовою позицією позивача суд не погоджується з наступних мотивів.

Відповідно до п. 35 підрозд. 2 розд. XIX «Перехідні положення» ПК України передбачено, що норми пункту 120-1.1 статті 120-1 цього Кодексу не застосовуються при порушенні термінів реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених до 1 жовтня 2015 року.

Суд встановив, що за змістом акта камеральної перевірки встановлено порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних, виписаних за період жовтень і листопад 2015 року, до яких застосовуються норми п.120-1. 1 ст.120-1 ПК України.

Щодо присилань позивача на те, що застосування штрафних санкцій, передбачених ст.120-1 ПК України, до 1 січня 2016 року мало б відбуватися із обов'язковим застосуванням пункту 120-1.3 цієї статті, та про хибність позиції контролюючого органу про можливість застосування ним положень ПК України у редакції 2016 року на правовідносини, що склались у 2015 році, суд зазначає наступне.

Пункт 1201.3 ст.120-1 ПК України (в редакції, яка діяла з 20.09.2015 по 31.12.2015) передбачав, що порядок застосування штрафних санкцій, передбачених цією статтею, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Законом України від 24.12.2015 №909-VІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році (який набрав чинності з 01 січня 2016 року) були внесені зміни до статті 120-1 ПК України, якими пункт 1201.3 було виключено.

Разом з тим, порушення термінів реєстрації податкових накладних та відповідальність за таке порушення у виді штрафу були закріплені у ПК України, як до 01 січня 2016 року, так і після цієї дати.

Тобто, факт відсутності порядку застосування штрафних санкцій, затвердженого центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування і реалізує державну податкову та митну політику, про що зазначено в пункті 120-1.3 статті 120-1 ПК України (що був виключений з 01.01.2016) не звільняє платника податків від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

Оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем у грудні 2016 року у межах визначених законодавством строків, суд вважає, що відповідач з 1 січня 2016 року має право притягувати платників податків до відповідальності на підставі статті 120-1 ПК України за порушення термінів реєстрації податкових накладних, складених після 1 жовтня 2015 року, без урахування застережень, які були передбачені пунктом 120-1.3 ст.120-1 ПК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року по справі 826/15637/16 та в ухвалах Київського апеляційного адміністративного суду: від 18 січня 2017 року по справі 826/7240/16, від 22.09.2016 по справі №825/1142/16 та від 14.09.2016 по справі №825/1228/16.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

У зв’язку із вищевикладеними обставинами, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 16.12.2016 № прийнято контролюючим органом з урахуванням вищевказаних положень податкового законодавства України, є правомірним та скасуванню не підлягає.

Необґрунтованим є твердження позивача, як на підставу для задоволення позову, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні зазначено інший номер акта камеральної перевірки, оскільки допущена описка контролюючого органу в рішенні, не спростовує виявлені перевіркою порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо порушення термінів реєстрації податкових накладних та не може свідчити щодо незаконності оскаржуваного рішення з цієї підстави.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченомуст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа