Справа № 802/498/18-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 березня 2018 р. Справа № 802/498/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач-1), Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України (далі - Ліквідаційна комісія, відповідач-2) про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

12 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправною відмову МВС України № 15/2-4518 від 07.12.2017 року у призначенні йому одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням II групи інвалідності з 31.10.2017 року внаслідок захворювання повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов'язати МВС України прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням II групи інвалідності з 31.10.2017 року внаслідок захворювання повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ в розмірі 335 540 грн., відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

В своєму позові позивач зазначав, що під час стаціонарного медичного обстеження військово-лікарська комісія 13 квітня 2006 року встановила йому захворювання: гіпегтонічна хвороба третьої стадії, кризовий перебіг. Гіпертезивне серце. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. ІХС. Стабільна стенокардія напруги. III ФК. Атеросклеротичний та постінфарктний кардіосклероз. СНІ. Дисцикуляторна енцефалоопатія ІІ-ІІІ стадії змішаного ґенеза, в вертебробазилярному басейні. Вестибулоатактичний синдром помірно виражений. Емоційно-стабільний (астенічний) розлад органічного походження легкого ступеня вираженості», які повязане з виконанням службових обовязків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В зв'язку з чим, 07.06.2006 року Медико-соціальною експертною комісією йому була встановлена 3 група інвалідності та встановлено 50 % втрати працездатності.

Відповідно до довідки Вінницької обласної дирекції Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» позивачу, за втрату працездатності за державним обов'язковим особистим страхуванням, 28.07.2006 року була виплачена страхова сума 1260 грн.

31.10.2017 року ОСОБА_1 повторно пройшов огляд Медико-соціальної експертної комісії, за результатами огляду якої позивачу встановлено 80% втрати працездатності у зв'язку захворюванням, що повязане з виконанням службових обовязків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та встановлена інвалідність другої групи, безтермінова.

31.10.2017 року УМВС України у Вінницькій області сформовано висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про міліцію«, в сумі 336 800,00 грн.

07 грудня 2017 року листом МВС України матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як такі, що не підлягають розгляду, на підставі п. 4 Постанови КМУ № 850 від 21 жовтня 2015 року, повернуто.

Позивач вважає відмову в призначенні одноразової грошової допомоги протиправною, в зв'язку з чим звернувся до суду з позовом.

На обґрунтування свого позову, позивач вказує, що пункту 14 Порядку № 850 визначає вичерпний перелік підстав для відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Посилання ж відповідача-1 на положення пункту 4 цього Порядку є безпідставним та не може слугувати підставою для відмови у призначення грошової допомоги, оскільки, на переконання позивача, виникнення права особи на виплату одноразової допомоги повязується безпосередньо із фактом встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване позивачем протягом наступних трьох років від цієї дати. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що датою виникнення у нього права на отримання одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням інвалідності II групи, є вказана у Виписці з акту № 602060 від 31.10.2017 року огляду медико-соціальною експертною комісією дата встановлення інвалідності, а саме - 26.10.2017 року, а тому саме від цієї дати на протязі трьох років за ним зберігається право на отримання цієї допомоги.

Ухвалою суду від 16.02.2018 року провадження у справа відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 06.03.2018 року у письмовому провадженні (без повідомлення учасників справи).

26.02.2018 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач-2 просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 В своїх запереченнях на адміністративний позов відповідач вказував, що Положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступенем втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням МСЕК вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Враховуючи, що з моменту первинного огляду МСЕК позивачу пройшло більше 2 років, МВС України не вбачає законних підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

02.03.2018 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов від відповідача-2, в якому вказували про необґрунтованість та безпідставність позову ОСОБА_1 Зазначали, що у відповідності до П. 8 Порядку № 850 24.11.2017 року УМВС у Вінницькій області складено та направлено для погодження до МВС України висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 Листом № 15/2-4518 від 07.12.2017 департаментом фінансово-облікової політики МВС України області ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової виплати було відмовлено, на підставі п. 4 Порядку № 850 від 21.10.2015, оскільки після первинного огляду позивача МСЕК пройшло більше 2 років. На переконання відповідача-2, з посиланням на пункт 4 Порядку № 850, відмова у виплаті грошової допомоги є обґрунтованою, оскільки після первинного огляду МСЕК ОСОБА_1 пройшло більше 2 років.

Ухвалою суду від 06.03.2018 року розгляд справи відкладено на 16.03.2018 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом УМВС України у Вінницькій області (по особовому складу) № 143 о/с від 26.12.2005 року ОСОБА_1, підполковника міліції, начальника відділення у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хмільницького міськрайонного відділу УМВС у Вінницькій області, відповідно до пункту 65 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у відставку.

Під час проходження служби, 07.06.2006 року Медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 була встановлена 3 група інвалідності та встановлено 50 % втрати працездатності.

Відповідно до висновку Військово-лікарської комісії УМВС України у Вінницькій області захворювання позивача пов'язане з виконанням службових обов'язків.

В зв'язку з чим, відповідно до довідки Вінницької обласної дирекції Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» позивачу 28.07.2006 року, за втрату працездатності за державним обов'язковим особистим страхуванням, була виплачена страхова сума 1260грн.

31.10.2017 року за наслідком повторного проходження огляду Медико-соціальної експертної комісії, ОСОБА_1 встановлено 80% втрати працездатності, у зв'язку захворюванням, що повязане з виконанням службових обовязків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та встановлена інвалідність другої групи, безтермінова.

15.11. 2017 року позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії Управління МВС України у Вінницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Управління МВС України у Вінницькій області складено та направлено до МВС України висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" та пункту 3.2 Порядку № 850.

07.12.2017 року МВС України, за підписом директора Департаменту фінансово-облікової політики, листом № 15/2-4518 повернуло матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 Порядку № 850.

Щодо повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повідомлено листом голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Вінницькій області від 14.12.2017 року № 405/22-2017.

Вважаючи дії МВС України та Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про відмову в призначені одноразової грошової допомоги протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 15 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Згідно з частиною 6 статті 23 Закону № 565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_2 України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету ОСОБА_2 України № 850 від 21.10.2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок 850).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Тобто, обов'язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги Порядком № 850 покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку - на ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області.

Як зазначалося вище, отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, керуючись пунктом 8 Порядку № 850, ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області, направила висновок та інші документи, перелік яких визначений Порядком № 850, до МВС України для прийняття рішення.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов'язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

Разом з тим, відповідач-1 не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, жодного з зазначених вище рішень, всупереч пункту 9 Порядку № 850, листом від 07.12.2017 року № 15/2-4518 повернув ліквідаційній комісії УМВС України у Вінницькій області матеріали "....як такі, що не відповідають вимогам законодавства".

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спосіб, у який УМВС України розглянуло заяву та документи про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, Законом № 565-ХІІ та Порядком № 850 не передбачені.

А тому враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання рішення МВС України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України протиправним задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем рішення щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги не приймалося.

Проте, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст на спрямованість діяльності держави.

Таким чином, при розгляді даної адміністративної справи суд прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо не прийняття рішення по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України, а також, у зв'язку з неприйняттям МВС України рішення передбаченого п. 9 Порядку № 850 - зобов'язання відповідача-1 повторно розглянути та прийняти відповідно до законодавства по заяві ОСОБА_1 рішення щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням інвалідності другої групи, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом ОСОБА_2 Європи 11.03.1980 р. термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Відтак, суд вважає, що вимогу позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням інвалідності другої групи, слід залишити без задоволення.

Як передбачає частина друга статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що наявні всі підстави для часткового задоволення адміністративного позову шляхом - визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо не прийняття рішення по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України та зобов'язання МВС України повторно розглянути та прийняти рішення відповідно до пункту 9 Порядку № 850 по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Посилання ж відповідачів у своїх відзивах на адміністративний позов на положення пункту 4 Порядку № 850, як на підставу для відмови у задоволенні позову та правове обґрунтування своїх дій є помилковим, з огляду на наступне.

Положення зазначеного пункту Порядку № 850, не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи іншу причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Вказана норма Порядку № 850 регулює лише порядок визначення розміру допомоги, проте не встановлює підстави для її призначення та виплати.

Відтак, процитована вище норма Порядку № 850 не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" та підставою для відмови у затвердженні висновку управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про її призначення.

Вказана правова позиція також підтверджена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/71911150).

Відповідно до норм статті 139 КАС України, враховуючи те, що позивач звільнений від справи судового збору, судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не прийняття рішення по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути та прийняти рішення, відповідно до пункту 9 "Порядоку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_2 України № 850 від 21.10.2015 року, по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України від 15.11.2017 року.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 16.03.2018 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович