Справа № 754/1757/18
Суддя: Скрипка О. І.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/385/18
Справа №754/1757/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2018 року Деснянський районний суд м.Києва в особі головуючого-судді Скрипки О.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти 2 батальйону 2 поліції Управління патрульної поліції у м.Києві лейтенанта поліції Вовк Надії Анатоліївни про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.02.2018 року відповідачем було винесено постанову серії ВР № 284765 від 01.02.2018 року про притягнення її (позивача) до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за те, що вона порушила ПДР України, а саме не мала при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів під час керування автомобілем «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1.

Зазначену постанову позивач вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства. Так, позивач зазначає про те, що оскаржувана постанова була винесена 01.02.2018 року о 19 год. 20 хв. при оформленні ДТП, де вона є потерпілою стороною. Вона (позивач) намагалась пояснити відповідачу, що в цей же день о 18 год. 05 хв. на неї вже було накладено адміністративне стягнення за те, що вона порушила правила дорожнього руху, а саме не мала при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів під час керування автомобілем «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1, коли рухалась по вул.О.Теліги в м.Києві. Однак, вказані пояснення були відповідачем проігноровані.

Крім того, позивач посилається на те, що вона надала відповідачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та пояснила, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутній, оскільки даний автомобіль належить її батьку ОСОБА_3, який є інвалідом І групи, а тому відповідно до п.п.13.1 ст.13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона, як особа, чиє прізвище зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, що належить інваліду І групи, звільняється від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відповідачем зазначені пояснення також не були прийняті до уваги.

Також, позивач вказує на те, що незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, відповідач позбавила її можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі, а розгляд справи на дорозі унеможливив виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, не досліджено докази, не заслухано пояснень, а також не було взято до уваги вищевказані положення ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З наведених підстав позивач просить суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 284765, винесену інспектором роти 2 батальйону 2 поліції УПП м.Києва ДПП лейтенантом поліції Вовк Н.А. про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, а провадження у справі - закрити.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до ст. 263 КАС України. Відповідачу надано строк (15 днів) для подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

06.03.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на адміністративний позов. У вказаному відзиві відповідач вказує на те, що підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог ст.276 КУпАП здійснена нею за місцем її перебування та виконання нею посадових обов'язків, в даному випадку вона була уповноважена розглядати дану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення. Розглядаючи дану адміністративну справу вона діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про те, що позивач правомірно притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки відповідно до п.п.13.1 ст.13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковою умовою звільнення водія від страхування відповідальності є присутність інваліда І групи (власника транспортного засобу) під час керування таким транспортним засобом. Оскільки позивач керувала автомобілем самостійно, без власника транспортного засобу - інваліда І групи ОСОБА_3, то повинна була мати при собі страховий поліс.

Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 284765, винесеною інспектором роти 2 батальйону 2 поліції УПП м.Києва ДПП лейтенантом поліції Вовк Н.А., на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за порушення нею ч.1 ст.126 КУпАП, а саме: 01.02.2018 року о 19.20 год. позивач, керуючи автомобілем «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1, не мала при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушила п.2.1 ґ. ПДР України (а.с.8).

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з"ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина перша статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Пункт 2.1 ПДР України зобов'язує водія механічного транспортного засобу мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цим же пунктом визначено, що водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За приписами ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи обєкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Згідно ч. 5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

З аналізу норм чинного законодавства України вбачається, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

З наведених правових норм вбачається, інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час.

Відтак, підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.276 КУпАП здійснена відповідачем за місцем її перебування та виконанням нею посадових обов'язків, яка в даному випадку були уповноважена розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення, а не за місцем перебування УПП у м.Києві ДПП.

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу, відповідач діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги твердження позивача про протиправність дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Також, відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно ч. 3 ст.73 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов'язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Відповідно до п.13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11.10.2013 року, автомобіль «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1, належить ОСОБА_3, який є інвалідом І групи (а.с.10, 11). Згідно відмітки у зазначеному свідоцтві, позивач має право користування вказаним транспортним засобом.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України (№1-6/2014, 7-рп/2014) від 23.12.2014 року щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

В абзаці 2.3 вказаного рішення зазначено, що для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів I групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені у пункті 13.1 статті 13 Закону № 1961, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих.

Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на вказане Рішення Конституційного Суду України не дає підстав для задоволення позову, оскільки як положення п.13.1 ст.13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так і саме Рішення містить чітку та однозначну вказівку про те, що звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності. Крім того, зазначене Рішення містить роз'яснення положень вказаного ЗУ в аспекті відшкодування шкоди, а не притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, оскільки позивач керувала автомобілем, належним інваліду І групи, у його відсутність, то підстави для звільнення її від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - відсутні. Вказівка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу про те, що позивач має право користування належним інваліду І групи автомобілем також не звільняє позивача від обов'язку мати при собі під час керування автомобілем поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що до складення оскаржуваної постанови 01.02.2018 року позивача вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення, однак, позивач висновків не зробила та продовжила керування автомобілем без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З урахуванням зазначеного, відповідачем цілком обґрунтовано та законно було прийнято рішення про порушення позивачем правил дорожнього руху та її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч.1 ст.126 КУпАП. Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП. Приймаючи дану постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідач діяла обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

За таких підстав, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, ст.ст.126 ч.1, 245, 251, 268, 280 КУпАП, ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора роти 2 батальйону 2 поліції Управління патрульної поліції у м.Києві лейтенанта поліції Вовк Надії Анатоліївни про скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 березня 2018 року.

Суддя