Справа № 826/5200/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2017 року № 826/5200/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М., суддів: Костенко Д.А., Шрамко Ю.Т. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності

міністерства внутрішніх справ України

Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності міністерства внутрішніх справ України (надалі - відповідач -1) та Міністерства внутрішніх справ України (надалі - відповідач-2) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.07.2017 року, просив суд визнання протиправним рішення № 22/6-Щ-1748 від 16.11.2016 та зобов'язати вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», позивач набув право на присвоєння звання «Ветеран органів внутрішніх справ України», так як його вислуга років в органах внутрішніх справ у календарному обчисленні перевищує 25 років, проте, відповідач протиправно відмовив йому у наданні вказаного статусу та видачі посвідчення, із посиланням на те, що період навчання до вислуги років в органах внутрішніх справ зарахуванню не підлягає.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2017 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В судове засідання 06.07.2017 року з'явились представник позивача та представник відповідача -2. Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності міністерства внутрішніх справ України явки представника у судове засідання не забезпечено, про причини неявки суд не повідомлено, письмових заперечень щодо заявленого позову до суду не подано.

Представником позивача позовні вимоги підтримано у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представником Міністерства внутрішніх справи України щодо задоволення позовних вимог заперечено.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача -1, а також клопотання представника відповідача -2 щодо переходу до розгляду справи в порядку письмового провадження, суд, керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України із заявою щодо видачі посвідчення ветерана органів внутрішніх справ та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ», як особа, що бездоганно прослужила на військовій службі, в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному обчисленні.

Листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України від 16.11.2016року № 22/6-Щ-1748 позивачу повідомлено про відсутність підстав для надання йому статусу посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, оскільки тривалість його служби у календарному обчисленні (без урахування періоду навчання) є меншою за 25 років.

Позивач не погоджується з таким рішення, у зв'язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Нормативно-правовим актом, який встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві, є Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 №203/98-ВР (надалі - Закон).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 2.03.1998року № 203/98-ВР, ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України: 1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД; 2) інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби чи при виконанні службових обов'язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; 3) інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 20 років і більше; 4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю «Ветеран Збройних Сил СРСР» за законодавством колишнього Союзу РСР; 5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України.

Статтею 10 Закону встановлено, що ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних положень Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 затверджено Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» (надалі - Порядок №1601).

Відповідно до п. 3 Порядку №1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби; посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооружонных Сил СССР".

Позивачем до матеріалів надано копії витягу з Наказу №544 о/с від 14.12.2001року виданого МВС України, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 звільнено з органів МВС України у запас, за п. 64 «б» (за станом здоров'я), вислуга років позивача станом на 1 грудня 2001 року у календарному обчисленні складає 25 років 06 місяців 29 днів.

Відтак, наявність у позивача вислуги років у календарному обчисленні (без застосування будь-яких пільгових коефіцієнтів) більше, ніж 25 років підтверджується, витягом з Наказу МВС України від 14.12.2001 №544 о/с «По особовому складу», а тому відповідачами протиправно відмовлено позивачу у наданні статусу ветерана внутрішніх справ України з підстави відсутності у нього вислуги років у необхідному розмірі, а саме: менше 25 років у календарному обчисленні.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.10.2016 у справі №К/800/51044/13 (ЄДРСР №62059210).

При цьому, суд зазначає, що цілком безпідставними є доводи відповідачів щодо не включення до вислуги років позивача періоду навчання у вищому навчальному закладі, з огляду на наступне.

Відповідно до Архівної довідки № 283/01 від 29.04.1994 року, виданої Київським автомобільно-дорожнім інститутом, позивач у період з 01.09.1973 року по 30.06.1978 року навчався в Київському автомобільно-дорожньому інституті на денному відділенні. У період з 04.07.1978р. по 02.09.1978р. перебував на двомісячних воєнних зборах (а.с. 14).

Відповідно до копії воєнного білету серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_1 12.03.1979р., після закінчення навчання в Київському автомобільно-дорожньому інституті позивачу присвоєно військове звання «Лейтенант» (а.с. 15).

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393, до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

З аналізу наведеного положення вбачається, що за коефіцієнтом 0,5 (один рік за шість місяців) до вислуги років зараховується як час навчання у цивільних закладах, так і у навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачами, термін навчання позивача у вищому навчальному закладі, по закінченню якого позивачу присвоєно військове звання, складає 4роки 9 місяців та 29 днів, що відповідно до наведених вище норм зараховується до вислуги років у календарному обчисленні за коефіцієнтом 0,5 та становить 2 роки 4 місяці 17 днів.

Відповідно до наданої копії трудової книжки ОСОБА_1, тривалість служби у органах внутрішніх справ позивача складає 23 роки 2 місяці 12 днів, а з урахуванням терміну навчання у вищому навчальному закладі, вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні становить 25 років 06 місяців 29 днів, як про це вказано у витягу з Наказу МВС України від 14.12.2001 року № 544 о/с «По особовому складу».

Наведені фактичні обставини свідчать, що Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України зроблено хибні висновки щодо відсутності підстав для видачі ОСОБА_1 посвідчення та нагрудного знаку4 «Ветеран органів внутрішніх справ», а тому позовні вимоги в частині підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача визнати позивача ветераном органів внутрішніх справ України, видати відповідне посвідчення ветерана органів внутрішніх справ України та нагрудного знаку "Ветерану органів внутрішніх справ", суд виходить з наступного.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч. 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Оскільки суд прийшов до висновку про протиправність рішення відповідача щодо відмови у видачі посвідчення ветерана органів внутрішніх справ України, а інших підстав для відмови чинним законодавством не передбачено, наявні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, що, водночас, з урахуванням наведеного вище, не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, а є способом відновлення порушеного права позивача.

Згідно з вимогами статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. (ч.1) В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. (ч.2) Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. (ч.3) Суд може збирати докази з власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС України).

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним рішення № 22/6-Щ-1748 від 16.11.2016 року Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення ветерана органів внутрішніх справ України та нагрудного знаку «Ветерану органів внутрішніх справ».

3. Зобов'язати Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності міністерства внутрішніх справ України та Міністерство внутрішніх справи України визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України, видати відповідне посвідчення ветерана органів внутрішніх справ України та нагрудного знаку «Ветерану органів внутрішніх справ».

4. Стягнути солідарно з Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності міністерства внутрішніх справ України та Міністерства внутрішніх справи України за рахунок бюджетних асигнувань понесені ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640,00грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.)

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Н.М. Клименчук

Судді: Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко