Справа № 750/23/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року м. Чернігів Справа № 750/23/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
02.01.2018 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі МО України), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та просить:
- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;
- скасувати протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.12.2017 № 131 в частині відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до та у розмірі встановленому пп. б п. 1 ст. 16-2 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'';
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити на адресу Міністерства оборони України його заяву та додані на неї документи про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Свої вимоги мотивує тим, що він проходив строкову військову службу в Збройних Силах колишнього Радянського Союзу, в тому числі в період з 30.05.1982 по 09.11.1983 приймав участь в бойових діях в республіці Афганістан, має статус учасника бойових дій та є інвалідом війни. Під час проходження вищевказаної військової служби брав особисту участь у бойових діях та у 1982 році отримав вогнепальні осколкові поранення голови, тулуба, обох верхніх та нижніх кінцівок, контузію головного мозку. Даний факт підтверджено висновками різних медичних комісій та як наслідок, отримав інвалідність ІІІ групи. За наведених обставин, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. Саме тому, звернувся до відповідних органів для отримання грошової допомоги.
Однак, рішенням відповідача, оформленим протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, йому було відмовлено у призначенні вказаної допомоги з мотивів відсутності документу, що свідчить про причини та обставини поранення. Вважає, що вищевказані дії Міністерства оборони України є неправомірними, оскільки ним на розгляд було подано всі необхідні і належним чином оформлені документи, які підтверджують причинний зв`язок отримання поранень, в тому числі і висновок судово-медичної експертизи.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.01.2018 справу передано до Чернігівського окружного адміністративного суду для розгляду по суті.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.01.2018 прийнято позовну заяву для розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Також, надано відповідачам 15-денний строк з дня вручення даної ухвали на надіслання відзиву на позов.
У встановлений ухвалою суду строк, представник МО України надіслав відзив на позов, в якому просив відмовити ОСОБА_1 в його задоволенні та зазначив, що позивачем не додано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Ця вимога пов`язана із необхідністю виконання норм статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.
Також зазначив, що Центральною військово-лікарською комісією встановлений причинний зв`язок між пораненням, контузією і захворюванням ОСОБА_1 з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, однак вищезазначений протокол інформації про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження не містить. У військовому квитку позивача також відсутній запис щодо поранень. У зв`язку із наведеним, у Міністерства оборони України виникають сумніви щодо об`єктивності висновків про наявність та характер поранень.
Вважає, що оскільки інвалідність у ОСОБА_1 встановлена більш ніж через три місяці після звільнення зі служби, позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги. Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтвердили, що він проходив військову службу в Збройних Силах України або був військовослужбовцем іншого утвореного відповідно до законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Зокрема, ОСОБА_1 проходив військову службу у збройних силах СРСР не будучи громадянином України, отже, на його думку, на позивача не розповсюджується положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У встановлений ухвалою суду строк, представник Чернігівського ОВК надіслав відзив на позов, в якому просив відмовити ОСОБА_1 в його задоволенні та зазначив, що відповідачем на адресу МО України була подана для розгляду по суті заява позивача. За результатами розгляду заяви позивача МО України було прийнято оскаржуваний протокол, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. На даний час ІНФОРМАЦІЯ_2 не є ні володільцем, ні розпорядником заяви позивача та доданих до неї документів, оскільки вказана заява після її розгляду та прийняття оскаржуваного рішення залишилась у відповідній справі МО Україні.
Також, зазначив, що позивачем не було додано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) та доказів, які б підтвердили, що він проходів військову службу в Збройних Силах України або був військовослужбовцем іншого утвореного відповідно до законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. На його думку, наведене не надає ОСОБА_1 права на отримання вищевказаної одноразової грошової допомоги.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені частково, з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах колишнього Радянського Союзу в період 28.10.1981 по 09.11.1983. Крім того, з 30.05.1982 по 09.11.1983 брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку на території республіки Афганістан, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 23.10.1981 (а.с. 11) та довідкою Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату від 24.07.2015 № 250 (а.с. 13).
Під час виконання обов`язків військової служби по наданню інтернаціональної допомоги в республіці Афганістан в 1982 році ОСОБА_1 було отримано вогнепальне осколкове поранення голови, тулуба, обох верхніх кінцівок, контузію головного мозку. Даний факт підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 06.08.2015 № 1442/ж, відповідно до якого описані у висновку рубці є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у зазначений строк, тобто у 1982 році (а.с. 16).
Згідно витягу із Протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 12.08.2015 № 3000 у ОСОБА_1 встановлено вогнепальні осколкові поранення голови, тулуба, обох верхніх та обох нижніх кінцівок, контузія головного мозку, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с. 19).
Вказане поранення призвело до погіршення стану здоров`я позивача, у зв`язку з чим він проходив періодичне лікування (а.с. 20-23).
В лютому 2016 року, у зв`язку із поганим станом здоров`я, позивач пройшов обстеження медико-соціальною експертною комісією. Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВА № 030564 від 24.02.2016 ОСОБА_1 первинно встановлена ІII група інвалідності. Причина інвалідності: поранення, контузія та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 24).
15.02.2017 позивач повторно пройшов обстеження медико-соціальною експертною комісією, та як вбачається з Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ № 037247 від 15.02.2017, йому було повторно встановлено III групу інвалідності. Причина інвалідності: поранення, контузія та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 25).
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІІ групи, про що ним отримано відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 (дійсне да 01.03.2019) (а.с. 15) та з 1997 року учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с. 14).
11.03.2016, з метою вирішення питання про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, в країнах де велись бойові дії, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із відповідною заявою та надав копії необхідних документів (а.с. 26).
Листом від 14.03.216 за № 961 Чернігівським ОМВК було надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_4 документи позивача для призначення виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 27).
В свою чергу, 15.03.2016 за № 5/10720 Чернігівський ОВК надіслав висновок щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 директору Департаменту фінансів Міністерства оборони України з відповідними додатками (а.с. 28).
20.05.2016 Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийняла рішення, оформлене протоколом № 36, про повернення ОСОБА_1 документів на доопрацювання. Протокол було направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 , а одноразова грошова допомога позивачу призначена не була (а.с. 29).
При цьому, судом встановлено, що підставою повернення документів на доопрацювання стала відсутність в наданих позивачем матеріалах, документів, передбачених п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Про прийняте рішення листом від 27.05.2016 за № 5/2247с Чернігівський ОВК повідомив позивача (а.с.30).
Після отримання вказаного протоколу ОСОБА_1 , з метою доопрацювання документів та отримання зазначеної вище довідки, надіслав відповідні запити в архівні установи Російської Федерації та Республіки Узбекистан (а.с. 34, 36-37).
Розшукавши нові документи, які не надавались до заяви від 11.03.2016, позивач повторно 08.11.2017 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою з метою вирішення питання про виплату одноразової допомоги (а.с. 31-33). До заяви ОСОБА_1 було додано: копію паспорта та ідентифікаційного коду, копію військового квитка, копію посвідчення ветерана війни-інваліда війни, довідки з Чернігівського ОМВК від 24.07.2015 № 251, копію висновку судово-медичної експертизи, копію витягу з протоколу В+ЦВЛК МО України, копію довідки МСЕК, копію довідки ВМС України, копію довідки МВС Узбекистану від 16.09.2017, архівну довідку від 17.04.2017 № 8/62338, повідомлення МО Республіки Узбекистан.
10.11.2017 за № 5/4090с Чернігівський ОВК повторно надіслав висновок щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 директору Департаменту фінансів Міністерства оборони України з відповідними додатками (а.с. 38).
15.12.2017 Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийняла рішення, оформлене протоколом № 131, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачений пунктом 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013. Також, зазначено, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, який складно зі слів позивача, та висновок ЦВЛК МО України, які подані разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення (а.с. 39).
Вважаючи дії МО України щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги неправомірними, а саме рішення, оформлене протоколом від 15.12.2017 № 131, протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ; редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до ст. 41 Закону України від 25.03.1993 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ).
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975).
Згідно із п. 2 вказаної Постанови допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно із довідкою МСЕК серії АВА № 030564, ІІІ група інвалідності первинно встановлена ОСОБА_1 з 16.02.2016 (а.с. 24).
Таким чином, суд вважає, що при розгляді заяви та документів позивача про нарахування та виплату грошової допомоги МО України повинно було врахувати вимоги Порядку № 975.
Відповідно до п. 11 Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (п. 12 Порядку).
Згідно п. 13 Порядку, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Як вбачається з матеріалів справи до заяви від 08.11.2017 позивачем були подані: копію паспорта та ідентифікаційного коду, копію військового квитка, копію посвідчення ветерана війни-інваліда війни, довідки з Чернігівського ОМВК від 24.07.2015 № 251, копію висновку судово-медичної експертизи, копію витягу з протоколу В+ЦВЛК МО України, копію довідки МСЕК, копію довідки ВМС України, копію довідки МВС Узбекистану від 16.09.2017, архівну довідку від 17.04.2017 № 8/62338, повідомлення МО Республіки Узбекистан (а.с. 31-33).
Підставою для відмови ОСОБА_2 у призначенні вищевказаної допомоги стало неподання ним документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Таке обґрунтування МО України суд вважає помилковими у зв`язку з тим, що в даному випадку на підтвердження обставин поранення позивачем подано висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 06.08.2015 № 1442/ж, в якому встановлено, що рубці на тілі позивача є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у зазначений строк, тобто у 1982 році (а.с. 16).
Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, передбачено, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. (п. 21.3 Положення).
Пунктом 21.5 вказаного Положення передбачено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:
- «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії (п. б).
- «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення (п. в).
Причинний зв`язок поранення та інвалідності позивача підтверджується також витягом з протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 12.08.2015 № 3000 (а.с. 19), в якому зазначено: «Поранення, контузія та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії».
У цьому протоколі не встановлено, що поранення пов`язане із вчиненням правопорушення є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Суд наголошує, що Положенням № 402 чітко передбачено, що категорія громадян, до якої належить позивач, при встановленні причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) надавати довідку про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) не повинна.
Крім того, суд зазначає, що довідка, яку вимагає від позивача відповідач, наведена у додатку № 5 до Положення № 402 (а.с. 40), яка визначає, що поранення отримано не в стані алкогольного сп`яніння тощо, видається з 14.08.2008, тобто з часу видання Міністерством оборони України Наказу № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».
З огляду на викладене, суд вважає протиправними посилання МО України на те, що позивачем не було подано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 22.01.2015 № 2а-1626/12/1370.
Крім того, суд зазначає, що з отриманих на запит позивача довідок вбачається, що накази командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 , в якій проходив строкову військову службу ОСОБА_2 , по стройовій частині, особовому складу та загальним питанням за 1983 рік, та інші документи частини за 1982-1983 роки, необхідні для видачі довідки, з архіву Узбекистанського військового округу (на даний час Центральний архів Міністерства оборони Республіки Узбекистан) на зберігання до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації не надходили, так як були знищені в результаті пожежі в приміщенні штабу військової частини НОМЕР_5 (а.с. 34, 37).
Тобто, на даний час у позивача відсутня можливість отримання в архівних установах довідки, яку вимагає МО України.
Таким чином, враховуючи наведене суд вважає, що ОСОБА_2 при зверненні із заявою про отримання одноразової грошової допомоги подано всі необхідні документи, передбачені п. 11 Порядку № 975, а відповідач, прийнявши рішення про відмову в призначенні такої допомоги діяв не у межах та не у спосіб, визначений чинним законодавством України, тому такі його дії є неправомірними, а рішення, оформлене протоколом від 15.12.2017, протиправним.
Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2232-ХІІІ одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю IIІ групи інвалідності призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
За наведених вище обставин, суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, яка передбачена ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, травми, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності.
Таким чином, із встановленням позивачеві ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби, він має право на одноразову грошову допомогу згідно з положеннями ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», розмір якої визначається відповідно до ст. 16-2 вказаного Закону.
В силу п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Аналогічна правова позиція зазначена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 по справі № К/800/40725/15.
Разом з цим, законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням останньому III групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання, відповідно до пунктів 12 та 13 Порядку № 975.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання неправомірними дій Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; скасування протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.12.2017 № 131 в частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 14.03.2018 у справі № 1519/983/2012.
В свою чергу, суд вважає безпідставними доводи представників відповідачів щодо того, що інвалідність позивачу встановлена понад трьохмісячний термін після звільнення з військової служби, тому він не має права на отримання допомоги з огляду на те, що як вбачається зі змісту протоколу засідання МО України від 19.12.2017 № 131 вказаний вище аргумент не зазначений як підстава для відмови ОСОБА_2 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги
В силу вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 18.11.2014 (справа № 21-446а14) та від 21.04.2015 (справа № 21-135а15), право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Також, суд звертає увагу, що відповідно до висновків Чернігівського ОВК від 15.03.2016 № 5/10720 та від 10.11.2017 № 5/4090с (складеного повторно), командування вважає, що ОСОБА_2 має право на отримання вказаної грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення позивачу інвалідності (а.с. 28, 38). Тобто, наведені представником ІНФОРМАЦІЯ_4 у наданому відзиві пояснення та заперечення відрізняються від вищевказаної позиції командування.
Також, суд вважає за можливе позовну вимогу ОСОБА_2 про зобов`язання Міністерство оборони України призначити і виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до та у розмірі встановленому пп. б п. 1 ст. 16-2 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' задовольнити, оскільки, вищевстановлені судом обставини свідчать про те, що станом на день розгляду вказаної справи відсутні підстави, для відмови у призначенні позивачу вказаної допомоги.
Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а, суд вважає, що у цій справі, повноваження МО України щодо призначення одноразової грошової допомоги не є дискреційними, так як відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, тому у відповідності до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Задовольняючи вищевказану позовну вимогу, суд приймає рішення, яке гарантує дотримання і захист прав, свобод ОСОБА_2 у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В свою чергу, в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити на адресу Міністерства оборони України його заяву та додані до неї документи про призначення та виплату одноразової грошової допомоги необхідно відмовити, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, після розгляду заяви позивача від 08.11.2017 та прийняття оскаржуваного рішення, вказана заява та додані до неї документи залишились у сформованій МО Україні справі та на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 не повертались. Тобто, в Чернігівському ОВК відсутній пакет документів, який суд повинен зобов`язати направити до МО України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно прийняв рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 мають бути задоволені частково.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 241-243, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України (, просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України (, просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 грудня 2017 року № 131 в частині відмови ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язати Міністерство оборони України (, просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) призначити і виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до та у розмірі, встановленому пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повний текст рішення виготовлено 26 березня 2018 року.

Суддя С.В. Бородавкіна