Справа № 800/247/17
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2018 Київ П/9901/244/18 800/247/17

Верховний Суд як суд першої інстанції у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів Бевзенка В.М., Білоус О.В., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л.,

за участю: секретаря судового засідання Корецького І.О.,

позивача: представника ОСОБА_2,

відповідача: представника Гунченка О.А.,

третя особа: представник не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_4

до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Громадська рада доброчесності ,

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним і скасування рішення від 24.04.2017 №59/вс-17.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.09.2017 задоволено клопотання відповідача та залучено до участі у даній адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Громадську раду доброчесності.

09.01.2018 матеріали справи передано з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції для розгляду відповідно до пункту 5 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Ухвалою Верховного Суду від 12.02.2018 справу призначено до судового розгляду на 22.02.2018 о 14:00 год.

22.02.2018 розгляд справи відкладено до 15.03.2018 о 16:00 год., у зв'язку із відсутністю у представника позивача повноважень на представництво позивача у Верховному Суді.

Позиція позивача полягає у тому, що в межах проходження конкурсу на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду стосовно неї проводилось кваліфікаційне оцінювання, за наслідками якого позивача визнано такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя внаслідок невідповідності критеріям професійної етики та доброчесності, про що прийнято оспорюване рішення. Позивач не погоджується з даним рішенням, вважає його протиправним. Зокрема, позивач на обґрунтування своїх вимог зазначила, що законодавством не передбачено можливості прийняття рішення за наслідками кваліфікаційного оцінювання інакше, аніж на пленарному засіданні відповідача. Позивач наголосила, що досьє кандидата не містить документів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, а у висновку Громадської ради доброчесності відсутні будь-які реквізити. Позивач вказала, що нею не відображено у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012-2013 роки відомості про легковий автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, який належав на праві власності її чоловікові, у зв'язку з його відчуженням на підставі довіреності від 14.04.2012. Також, позивач вважає, що на неї не поширюється, передбачений статтею 14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", статтею 36 Закону України "Про запобігання корупції", обов'язок щодо передачі в управління іншій особі належних їй корпоративних прав - акцій ЗАТ "Квіти України", оскільки вона є кандидатом на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а не призначалась на цю посаду. Позивач наголошує, що відповідач не міг оцінити її відповідність критеріям доброчесності у "0" балів, оскільки висновок про підсумки тестувань не визначає її рівень як негативний.

Відповідач заперечує проти позову. Позиція відповідача полягає у тому, що утворення колегій Вищої кваліфікаційної комісії суддів України для проведення другого етапу кваліфікаційного оцінювання в рамках конкурсу на посаду суддів Верховного Суду передбачена статтями 94, 101 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, що затверджене рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.11.2016 №143/зп-16. Відповідач вважає, що за приписами статті 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", винесення питання про підтвердження або не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді на голосування пленарного засідання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України є обов'язковим лише за умови наявності висновку Громадської ради доброчесності про його невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності, якщо колегія вбачає підстави для уточнення чи перевірки, викладеної у ньому інформації. Відповідач наголошує, що наявними у матеріалах досьє кандидата доказами підтверджується невідповідність позивача як кандидата на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду критеріям професійної етики та доброчесності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, а також надавши оцінку всім аргументам учасників справи відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07.11.2016 №145/зп-16 оголошено конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду та затверджено Умови проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

ОСОБА_4 звернулась до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із заявою від 25.11.2016 вх. №32днс-73/16 про проведення стосовно неї кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за спеціальної процедурою призначення (т. 1 а.с. 51-82).

Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення від 05.12.2016 №19/вс-16 про допуск, утому числі, ОСОБА_4 до участі у конкурсі на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (т. 1 а.с. 84-86).

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 11.01.2017 №2/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 653 кандидатів, серед яких ОСОБА_4, допущених до участі в конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду (т. 1 а.с. 87-98).

16.02.2017 ОСОБА_4 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 87,75 балів та згідно рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17.02.2017 №12/зп-17 була допущена до виконання практичного завдання на етапі іспиту під час кваліфікаційного оцінювання в межах процедури конкурсу до касаційних судів у складі Верховного Суду (т. 1 а.с. 102-113).

21.02.2017 ОСОБА_4 виконала практичне завдання, за результатами якого набрала 92,5 бала та згідно рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 29.03.2017 №23/зп-17 у першому етапі кваліфікаційного оцінювання за загальним результатом іспиту позивач отримала 180,25 бала та допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання "Дослідження досьє та проведення співбесіди" (т. 1 а.с. 117-120).

Громадською радою доброчесності надано висновок, затверджений 14.04.2017, про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_4 критеріям доброчесності та професійної етики, який додано до досьє кандидата на посаду судді (т. 1 а.с. 156-159).

За наслідками проведеної співбесіди, Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення від 24.02.2017 №59/вс-17 про визнання ОСОБА_4 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду (т. 1 а.с. 10-14, 121-123).

Як вбачається з даного рішення, в основу його прийняття покладені висновки Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_4 критеріям професійної етики та доброчесності. Зокрема, під час вивчення матеріалів досьє та проведення співбесіди з позивачем відповідачем було встановлено, що у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012-2013 роки у розділі IV "Відомості про транспортні засоби" (підрозділ Б "Транспортні засоби, що перебувають у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів сім'ї декларанта", пункт 4 "Автомобілі легкові") кандидатом не вказано про наявність у її чоловіка ОСОБА_6 на праві власності з 24.12.2007 по 18.04.2013 легкового автомобіля SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску). Згідно декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014-2015 роки та декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік кандидат є власником акцій ЗАТ "Квіти України", які зі слів позивача вона подарувала своїй матері під час проведення кваліфікаційного оцінювання, у зв'язку з чим не уклала договір про управління цінними паперами у відповідності до статті 36 Закону України "Про запобігання корупції".

Надаючи оцінку правомірності оспорюваного рішення суд виходить з наступного.

30.09.2017 набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі - Закон №1402-VIII) пунктом 4 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом утворюється Верховний Суд у порядку та у складі, що визначені цим Законом і призначаються судді Верховного Суду за результатами конкурсу, проведеного відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 79 Закону №1402-VIII, конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу.

Згідно з частиною 9 статті 79 Закону №1402-VIII, Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду чи суддів Верховного Суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.

Частиною 2 статті 81 Закону №1402-VIII передбачено, що на посаду судді Верховного Суду за спеціальною процедурою може бути призначена особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Верховному Суді, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 38 цього Закону.

Частиною 4 статті 81 Закону №1402-VIII визначено, що з метою допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду за спеціальною процедурою кандидат на посаду судді подає до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України:

1) письмову заяву про проведення кваліфікаційного оцінювання;

2) документи, визначені пунктами 2 - 13 частини першої статті 71 цього Закону;

3) документи, які підтверджують дотримання однієї з вимог, визначених частиною першою чи другою статті 33, частиною першою статті 38 цього Закону відповідно.

За приписами частини 5 даної статті, Вища кваліфікаційна комісія суддів України:

1) на підставі поданих документів встановлює відповідність особи вимогам до кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду та формує його досьє;

2) проводить спеціальну перевірку в порядку, визначеному законом, щодо осіб, які відповідають вимогам до кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду;

3) проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду, який успішно пройшов спеціальну перевірку;

4) за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.

Відповідно до частин 1-2 статті 83 Закону №1402-VIII, кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є:

1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо);

2) професійна етика;

3) доброчесність.

Згідно з частиною 5 даної статті, порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.11.2016 №143/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (надалі - Положення).

Частиною 1 статті 85 Закону №1402-VII та пунктом 4 глави І Положення передбачено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи:

1) складення іспиту;

2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

Частиною 5 даної статті визначено, що досьє кандидата на посаду судді має містити:

1) документи, подані кандидатом на посаду судді відповідно до частини четвертої статті 81 цього Закону;

2) інформацію щодо відповідності кандидата на посаду судді критерію професійної етики;

3) матеріали проведення спеціальної перевірки та іншу інформацію щодо відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності, зокрема, відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім'ї задекларованим доходам, у тому числі копії декларацій, поданих відповідно до цього Закону та законодавства у сфері запобігання корупції;

4) іншу інформацію та матеріали, визначені пунктами 6, 13 - 17 частини четвертої цієї статті.

Зокрема, пунктами 6, 13-17 частини 4 статті 85 Закону №1402-VII визначено, що суддівське досьє має містити: інформацію про здійснення викладацької діяльності; декларації родинних зв'язків судді та декларації доброчесності судді; результати тестувань щодо відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання (у разі їх проведення); результати застосування інших засобів встановлення відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання (у разі їх застосування); висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності); інші відомості та дані, на підставі яких може встановлюватися відповідність судді критеріям кваліфікаційного оцінювання, а також будь-яку іншу інформацію щодо судді, визнану рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України такою, що підлягає включенню до суддівського досьє.

Частиною 9 даної статті встановлено, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє.

При цьому, за змістом пункту 9 глави 3 Положення, відповідність кандидата на посаду судді критерію професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім'ї, а також близьких осіб задекларованим доходам (підпункт 9.1); відповідність кандидата на посаду судді вимогам законодавства у сфері запобігання корупції (підпункт 9.2); відповідність поведінки кандидата на посаду судді правилам професійної етики, у тому числі дотримання високих стандартів поведінки (підпункт 9.3); наявність фактів притягнення кандидата на посаду судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про неетичність його поведінки (підпункт 9.4); інша інформація, що міститься у досьє кандидата на посаду судді (підпункт 9.5); морально-психологічні якості (інтегративність) за такими складовими: розуміння і дотримання правил та норм; здатність відстоювати власні переконання; дисциплінованість; повага до інших (підпункт 9.6). Показники, передбачені пунктами 9.1-9.5 цієї глави, оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, та співбесіди. Показник, передбачений пунктом 9.6 цієї глави, визначається за допомогою тестувань особистих морально-психологічних якостей та оцінюється на підставі висновку про підсумки таких тестувань і за результатами дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, та співбесіди. Показники, передбачені пунктами 9.1-9.5 цієї глави, оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, та співбесіди.

Пунктом 10 глави 3 Положення закріплено, що відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації про доходи від професійної діяльності для самозайнятої особи, фізичної особи-підприємця; достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації родинних зв'язків та декларації доброчесності, а також інших документах, поданих кандидатом; наявність інформації про вчинення кандидатом на посаду судді проступків або правопорушень, які свідчать про його недоброчесність, а також фактів притягнення його до відповідальності; наявність незабезпечених зобов'язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя; відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім'ї, а також близьких осіб задекларованим доходам; дотримання кандидатом на посаду судді законодавства, що регулює його професійну діяльність.

В силу вимог пункту 1 глави 6 Положення, встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.

Як вбачається з оспорюваного рішення, в основу його прийняття покладені висновки Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_4 критеріям професійної етики та доброчесності.

Зокрема, під час вивчення матеріалів досьє та проведення співбесіди з позивачем відповідачем було встановлено, що у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012-2013 роки у розділі IV "Відомості про транспортні засоби" (підрозділ Б "Транспортні засоби, що перебувають у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів сім'ї декларанта", пункт 4 "Автомобілі легкові") кандидатом не вказано про наявність у її чоловіка ОСОБА_6 на праві власності з 24.12.2007 по 18.04.2013 легкового автомобіля SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску). Згідно декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014-2015 роки та декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік кандидат є власником акцій ЗАТ "Квіти України", які зі слів позивача вона подарувала своїй матері під час проведення кваліфікаційного оцінювання, у зв'язку з чим не уклала договір про управління цінними паперами у відповідності до статті 36 Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до статей 1-3 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI (чергового) з'їзду суддів України від 22.02.2013 (надалі - Кодекс), суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, пов'язану зі здійсненням правосуддя, та бути незалежним від своїх колег у процесі прийняття рішень. Він не має прав використовувати своє посадове становище в особистих інтересах чи в інтересах інших осіб та не повинен дозволяти цього іншим. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Згідно з статтями 18-19 Кодексу, суддя повинен бути обізнаним про свої майнові інтереси та вживати розумних заходів для того, щоб бути обізнаним про майнові інтереси членів своєї сім'ї. Суддя повинен враховувати, що сімейні, соціальні взаємовідносини чи будь-які інші стосунки та втручання з боку органів державної влади не мають впливати на поведінку судді чи ухвалення судових рішень.

У коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 04.02.2016 №1, зазначено, що дотримання високих стандартів поведінки означає, що суддя повинен добровільно і свідомо відстоювати доброчесність та незалежність судової влади, що, у свою чергу, зумовлює обов'язок сумлінно, чесно і кваліфіковано виконувати призначення носія судової влади. Він також добровільно приймає на себе обмеження, пов'язані з виконанням ним своїх професійних обов'язків, які унеможливлюють створення умов, що викликатимуть сумніви у доброчесності поведінки судді та його безсторонності, незалежності і об'єктивності.

За загальним правилом суддівської етики, суддя повинен бути прикладом законослухняності, завжди поводитися так, аби зміцнювати віру громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Володар мантії повинен докладати всіх зусиль, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.

Поняттю "законослухняна людина" відповідає таке визначення: це людина, яка здатна (спроможна) шанобливо ставитись до існуючих рішень, настанов, законів, дотримуватись їх, визнавати і шанувати суспільні авторитети, виконувати свої громадські, суспільні обов'язки. Розсудливою ж людиною є та, що здатна мисленням впорядкувати, визначити та систематизувати відповідні явища та правовідносини; поінформованою - людина, обізнана у відповідній галузі або правовідносинах, про ті чи інші обставини чи події.

Суддя повинен уникати порушень етики та всього того, що виглядає як порушення етики, в усіх видах його діяльності - як професійній, так і в приватній. Бездоганна поведінка суддів означає уникнення порушень норм етики та недопущення створення враження їх порушення як під час виконання професійних обов'язків, так і в особистому житті. Враження порушення норм етики створюється, коли розважливі особи, яким стали відомі всі відповідні обставини, розкриті в ході резонансного їх з'ясування, можуть дійти висновку, що чесність, добросовісність, неупередженість, урівноваженість та професійна придатність судді поставлені під сумнів.

Суддя зобов'язаний встановлювати для себе, додержуватися і змушувати додержуватися всіх інших осіб із свого оточення бездоганних правил поведінки, підтримуючи і утверджуючи на власному прикладі доброчесність у судовій владі. Він має докладати всіх зусиль до того, щоб його поведінка була бездоганною. При цьому термін "докладати всіх зусиль" вживається в розумінні того, що кожен суддя повинен особисто застосувати усіх можливих заходів для демонстрації особистого етичного виховання та високоморальної, інтелігентної поведінки в будь-якій ситуації як під час здійснення правосуддя, так і в позасудовій діяльності.

Доброчесна поведінка судді має торкатися всіх сфер його життя, у тому числі, і матеріальної (майнової) сфери. У коментованій статті йдеться про добросовісну поведінку судді в реалізації обов'язку бути обізнаним про свої майнові інтереси та здійснення активних дій щодо вжиття розумних (адекватних) заходів для того, щоб бути обізнаним про майнові інтереси членів своєї сім'ї, виявляючи повагу до законів і лояльність до публічних фінансових інтересів держави.

Важливим питанням у декларуванні доходів є доброчесність щодо майнових прав та обов'язків подружжя у структурі їхнього спільного і роздільного майна та надання відомостей про взаємне утримання і центр життєвих інтересів. Не зважаючи на те, що нормативно-правові акти не передбачають зустрічного обов'язку членів сім'ї в обов'язковому порядку надати декларанту відомості фінансового-майнового характеру, розумність заходів для обізнаності про майнові інтереси членів родини включає в себе можливість звернення судді до керівництва суду (у разі відмови членів родини надати інформацію щодо фінансово-майнових інтересів і податкових зобов'язань) про отримання відповідних даних в установленому порядку.

З огляду на це, в межах оцінки відповідності кандидата на посаду судді Верховного Суду на відповідність критеріям професійної етики та доброчесності перевірці підлягають, у тому числі, відомості наведені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру та декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в контексті дотримання кандидатом вимог Кодексу суддівської етики.

У свою чергу, частиною 3 статті 244 Цивільного кодексу України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Частиною 1 статті 237 Цивільного кодексу України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Тому, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що договором купівлі-продажу є угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення при цьому договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Правова позиція аналогічного змісту висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.12.2015 по справі №688-цс15.

Тому, суд відхиляє посилання позивача на той факт, що їй не було та не могло бути відомо про те, що легковий автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, який належав на праві власності чоловіку позивача ОСОБА_6 і який проданий шляхом видачі довіреності представнику майбутнього покупця від 14.04.2012, знятий з державної реєстрації лише у 2013 році. Виходячи з наведених норм права, твердження позивача щодо зняття її чоловіком ОСОБА_6 з себе усіх зобов'язань як власника автомобіля в момент видачі довіреності від 14.04.2012, посилання на яку містяться у досьє кандидата, не заслуговують на увагу.

Частиною 1 статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 №1700-VII передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, до яких належать, у тому числі, судді, зобов'язані протягом 30 днів після призначення (обрання) на посаду передати в управління іншій особі належні їм підприємства та корпоративні права у порядку, встановленому законом.

Аналогічна норма містилася в частині 3 статті 14 Законі України "Про засади запобігання і протидії корупції" №3206-VI від 07.04.2011, який втратив чинність 01.09.2016.

Крім того, пунктом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 №1700-VII визначено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів.

Отже, вказаними нормами законодавства на позивача, яка є суддею Київського апеляційного адміністративного суду та кандидатом на посаду судді Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду, покладено обов'язок щодо передачі в управління іншій особі корпоративних прав ЗАТ "Квіти України", які належать їй на праві власності, незалежно від факту призначення на посаду.

Таким чином, за наслідками проведеного Вищою кваліфікаційною комісією України кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_4 в межах процедури проходження конкурсу на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, відповідач мав обґрунтовані підставі вважати позивача такою, що не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.

Відповідно до пункту 4 глави 6 Положення, рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту та оцінювання критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критерію професійної етики чи критерію доброчесності. Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у випадку отримання суддею мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту та оцінювання критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також більше 125 балів за результатами оцінювання критерію професійної етики чи критерію доброчесності.

Згідно з пунктами 5.2-5.3 глави 6 Положення, критерій професійної етики - 250 балів, з яких: морально-психологічні якості - 100 балів. Інші показники - 150 балів. Цей критерій оцінюється у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам професійної етики. Критерій доброчесності - 250 балів, з яких: інтегративність - 100 балів. Інші показники - 150 балів. Цей критерій оцінюється у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам до доброчесності.

Відтак, за змістом наведених пунктів Положення, критерії професійної етики та доброчесності, у разі наявності у Вищої кваліфікаційної комісії суддів України доказів невідповідності кандидата на посаду судді таким критеріям, оцінюються у 0 балів. Тому, судом відхиляються аргументи позивача щодо необхідності оцінювання її відповідності критерію доброчесності у більш як 0 балів.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 6 статті 87 Закону №1402-VIII передбачено, що громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання. Громадська рада доброчесності збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді).

Отже, відомості для встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання повинні надаватись Громадською радою доброчесності до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у формі інформації. Чинне законодавство не передбачає оформлення такої інформації шляхом прийняття Громадською радою доброчесності будь-яких рішень. Тому, доводи позивача в цій частині не заслуговують на увагу суду.

Частиною 3 статті 94 Закону №1402-VIII встановлено, що організаційними формами діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі Комісії - залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом Комісії.

Частиною 1 статті 88 Закону №1402-VIII визначено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Тому, ухвалення рішення пленарним складом Вищої кваліфікаційної комісії України передбачено лише у разі необхідності підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному судді за умови наявності негативного висновку Громадської ради доброчесності. Ухвалення рішення щодо непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя не вимагає проведення засідання Вищої кваліфікаційної комісії України у пленарному складі та відбувається на засіданні відповідної комісії.

З урахуванням з'ясованих судом по справі обставин, підтверджених дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що оспорюване рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 24.04.2017 №59/вс-17 про визнання ОСОБА_4 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду відповідає визначеним Кодексом адміністративного судочинства України критеріям правомірності.

Таким чином, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Як передбачено статтею 139 Кодексом адміністративного судочинства України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ

Позивачу - ОСОБА_4 (03065, АДРЕСА_1) у задоволенні адміністративного позову до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (03109, Київська область, м. Київ, вул. Механізаторів, 9), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Громадська рада доброчесності (03109, Київська область, м. Київ, вул. Механізаторів, 9) про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду як суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення Верховного Суду подається до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

____________________

____________________

____________________

____________________

____________________,

Шарапа В.М.

Бевзенко В.М.

Білоус О.В.

Данилевич Н.А.

Желтобрюх І.Л.,

Судді Верховного Суду