Справа № 804/2594/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"14" березня 2018 р. справа № 804/2594/17
м. Дніпро

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2017 року (суддя Конєва С.О., м. Дніпро)

у справі № 804/2594/17

за позовом ОСОБА_1

до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича,

третя особа - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк",

про визнання незаконним рішення, -

встановив:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконним рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13093883, щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 5684837 (спеціальний розділ) про іпотекодержателя об'єкту іпотеки - квартири АДРЕСА_1 - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що рішення та дії з внесення зазначеного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачем вчинено у межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що в адміністративному позові позивач посилався на зміст інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.04.2017 р., в якій відсутня інформація про документальні підстави зазначення ПАТ "Дельта Банк" іпотекодержателем належної позивачу квартири в оспорюваному записі про іпотеку № 5684837 (спеціальний розділ).

У справі відсутній доказ - заява зацікавленої особи для реєстрації прав іпотекодержателя із переліком документів, що подавалися до відповідача для реєстрації права іпотекодержателя.

З наданих ПАТ "Дельта Банк" світлокопій не можна встановити, що предметом угоди між ПАТ "Кердитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" є саме права вимоги за укладеним позивачем кредитним договором № 33/34/06-НВсклн та відповідним договором іпотеки нерухомого майна.

На думку позивача, посилання суду на зміст додатку до акту приймання-передавання прав вимоги, як на доказ, що є рівнозначним додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги, є необґрунтованим.

З наданої третьою особою копії додатку до акту прийому-передачі прав вимоги неможливо встановити перелік та обсяг прав вимоги, що передавалися за укладеним позивачем кредитним договором. На думку позивача, акт приймання-передавання прав вимоги за укладеним позивачем кредитним договором у ПАТ "Дельта Банк" відсутній.

Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ "Кердитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" щодо відступлення прав за іпотечними договорами було посвідчено нотаріально 20.05.2013 р. нотаріусом Шевченко Д.Г., а зареєстровано право іпотекодержателя за ПАТ "Дельта Банк" через рік - 16.05.2014 р. нотаріусом Ковальчуком С.П., що було однією з підстав позову.

На думку позивача, відповідачем було порушено встановлені законом обмеження щодо реєстрації прав нотаріусами, як державними реєстраторами. Тлумачення норми абз.5 ч.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що застосовано судом для відмови у задоволенні позову, ґрунтується на твердженні, що "нотаріальна дія з нерухомим майном" є дією щодо переходу саме права власності на нерухоме майно та не стосується інших майнових прав.

Зазначає, що відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору. Отже, у певних випадках перехід права власності на нерухоме майно може відбуватися саме на підставі договору іпотеки. З огляду на це, норма ч.4 ст.55 Закону України "Про нотаріат" не визначає різницю між нотаріальним посвідченням відчуження об'єктів нерухомості та їх іпотекою та визначає обов'язкові вимоги до місцезнаходження нотаріуса при посвідченні цих поговорів. На думку позивача, зміна особи-іпотекодержателя не може розглядатися окремо від змісту та посвідчення самого тексту іпотечного договору.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2006 р. між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 33/34/06-НВсклн, за яким банк відкрив ОСОБА_1 як позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 76000,00 доларів США (на купівлю квартири) з розрахунку 12,5% річних на строк з 17.11.2006 р. по 14.11.2031 р. (а.с.24-27).

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, 17.11.2006 р. між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір за №33/34/101/06-НВсклн, за яким предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_2 (а.с.28-31).

Вказані договори були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. та зареєстровані в реєстрі за №2271, №2272, а також до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон на відчуження нерухомого майна були внесені записи про обтяження нерухомого майно та заборону відчуження нерухомого майна на користь обтяжувача (іпотекодержателя) ВАТ "Кредитпромбанк" (а.с.24-31).

20.05.2013 р. між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до ПАТ "Дельта Банк" як до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі і по кредитному договору № 33/34/06-НВсклн та іпотечному договору № 33/34/101/06-НВсклн від 17.11.2006 р., що підтверджується копією договору, копією акту приймання-передачі прав та додатку до вказаного акту приймання-передачі (а.с.32-36, 129-131).

Вказаний договір купівлі-продажу прав вимоги був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 1134 (а.с.32-36).

16.05.2014 р. на підставі заяви ПАТ "Дельта Банк" та доданої до неї договору купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013р. разом із актом приймання-передачі та додатком до цього акту були подані для державної реєстрації змін умов обтяження нерухомого майна. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запис про іпотекодержателя об'єкту іпотеки - квартири АДРЕСА_3 - ПАТ "Дельта Банк", що підтверджується копією інформаційної довідки від 08.04.2017р. (а.с.7-9).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки:

- відповідач був наділений повноваженнями щодо внесення до реєстру змін умов обтяження нерухомого майна незалежно від місця розташування такого нерухомого майна відповідно до вимог абз. 2 п. 7 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-ІV, у тому числі і за договором купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013 р. (відступлення права вимоги за іпотечним договором);

- внесення запису відповідачем про зміну іпотекодержателя з ПАТ "Кредитпромбанк" на ПАТ "Дельта Банк" жодним не порушує прав і інтересів позивача і не впливає на його права та обов'язки щодо повернення коштів за кредитним договором від 17.11.2006 р.;

- доводи представників позивача про те, що договір купівлі-продажу прав вимоги не містить посилань на відступлення прав вимоги саме за кредитним та іпотечним договором, які укладені з позивачем, є безпідставними, оскільки спростовуються наданими представником третьої особи актом приймання-передачі прав вимоги та додатком до акту, які є невід'ємною частиною договору, та додаток до акту містить посилання на передачу прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 17.11.2006 р., які були укладені у тому числі і з позивачем;

- судом не можуть бути прийняті посилання представників позивача на невідповідність укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги вимогам цивільного законодавства та на те, що жодні зміни до договору іпотеки від 17.11.2006 р. не вносились, з урахуванням того, що вказаний договір купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013 р. не оспорювався позивачем у встановленому законодавством порядку відповідно до вимог цивільного законодавства та є чинним і порядок його укладення, та умови цього договору не підлягають оцінці судом у порядку адміністративного судочинства України;

- представником третьої особи у ході судового розгляду справи було надано достатньо доказів, які свідчать про правомірність та законність прийнятого відповідачем рішення 16.05.2014 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер 13093883, щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 5684837 (спеціальний розділ) про іпотекодержателя об'єкту іпотеки - квартири АДРЕСА_1 - ПАТ "Дельта Банк".

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції, чинній на момент вирішення спору судом першої інстанції) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 наведеної статті (в редакції, чинній на момент вирішення спору судом першої інстанції) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на наведене.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України (в редакції, чинній на момент вирішення спору судом першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини по справі виникли у зв'язку з тим, що позивач не погоджується з тим, що третя особа по справі є новим кредитором за кредитним договором № 33/34/06-НВсклн від 17.11.2006 р. та іпотекодержателем за іпотечним договором № 33/34/101/06-НВсклн від 17.11.2006 р. відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013 р., укладеного між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк", а кредитором та іпотекодержателем за цими договорами, на думку позивача, є ПАТ "Кредитпромбанк".

Отже, спірні правовідносини у справі стосуються виконання умов цивільно-правових угод, тому колегія суддів дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судом за правилами ЦПК.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 322 КАС України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2017 року у справі №804/2594/17 скасувати.

Провадження в справі закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в тридцятиденний строк шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду відповідно до ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко