Справа № 823/237/18
Суддя: Л.В.Трофімова
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року справа № 823/237/18

10 годин 20 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 823/237/18

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 18028, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) [позивач - не прибув]

до Червонослобідської сільської ради (вул. Соборна, б2/1, Черкаський район, Черкаська область, 19604, ) [представник відповідача - не прибув]

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, прийняв рішення.

22.01.2018 ОСОБА_1, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Червонослобідської сільської ради, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Червонослобідської сільської ради щодо розгляду клопотання від 21.12.2017 ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- зобов'язати Червонослобідську сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної в клопотанні земельної ділянки або про мотивовану відмову з дотриманням вимог Земельного кодексу України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що реалізуючи вимоги ст.118 Земельного кодексу України, користуючись правом передбаченим Конституцією України, позивачем 21.12.2017 (поштовим зв'язком) надіслано до Червонослобідської сільської ради, а відповідачем отримано 26.12.2017 лист з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 17.01.2018 від відповідача надійшов лист №52/02-09 з повідомленням, що сільська рада не може надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вказану земельну ділянку, оскільки на даний масив, де розташована дана ділянка, учасниками АТО розробляються проекти землеустрою, згідно рішення сесії сільської ради. Позивач вважає бездіяльністьвідповідача проявлену у відмові такою, що є перешкодою для реалізації прав позивача на отримання земельної ділянки у власність, а відповідь відповідача, що викладено у листі від 10.01.2018 №52/02-09 такою, що не набуває статусу рішення, однак протиправно впливає на очікування позивача щодо послідовності і зрозумілості дій відповідача. Позивач у судове засідання не прибув, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі його представника, та зазначив, що на земельну ділянку, що ОСОБА_1, бажав отримати у власність, на час подачі ним до сільської ради заяви, вже розроблявся проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 (від 11.05.2017 згідно р.с.№25-34). Зазначений проект подано до сільської ради для подальшого його затвердження на черговій сесії сільської ради, що відбудеться 28.03.2018.

Відповідно до ч.4 ст.229 у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи у порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють орган державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією (ст.13, ст.14 Конституції України). Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (надалі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах, функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст.10). Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (надалі - Кодекс №2768-ІІІ) до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.3 Кодексу №2768-ІІІ земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно п.34 ст.26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин. Кодексом №2768-ІІІ (ст.116) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.118 Кодексу №2768-ІІІ громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. Відповідно до ч.7 ст.118 Кодексу №2768-ІІІ відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що 21.12.2017 позивачем надіслано до Червонослобідської сільської ради клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з додатками: копія паспорта та РНОКК; копія документу, що підтверджує статус інваліда війни; викопіювання з публічної кадастрової карти графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

10.01.2018 Червонослобідська сільська рада листом №52/02-09 повідомила, що не може надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, оскільки на даний масив, де розташована дана ділянка, учасниками АТО розробляються проекти землеустрою, згідно рішення сесії сільської ради. Судом встановлено, що у листі №52/02-09 відповідач не зазначив згідно якого саме рішення сесії сільської ради (дата, номер) та кому саме наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд стосовно вказаної в клопотанні позивача бажаної земельної ділянки. Згідно рішення Червонослобідської сільської ради від 11.05.2017 №25-34 «Про розгляд заяв, щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та відомостей з публічної кадастрової карти, наданих відповідачем, судом встановлено, що дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки, що ОСОБА_1, бажав би отримати у власність, на час подачі позивачем до сільської ради заяви, надано ОСОБА_2 Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, що на час звернення позивача до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки такі відомості були загальновідомі. Судом встановлено, що у даній справі йдеться про різних претендентів стосовно однієї земельної ділянки. Законодавством не передбачено право сільської ради відступати від положень ст.118 Кодексу №2768-ІІІ, у тому числі не передбачено й прийняття сільською радою рішення про відмову у задоволенні вимоги, порушеної в заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв'язку з відведенням земельної ділянки іншій особі.

У матеріалах справи немає рішення відповідача про затвердження проекту землеустрою та фактичне відведення земельної ділянки ОСОБА_4 згідно рішення сесії сільської ради у контексті обґрунтованості дій та мотивів відповідача щодо поінформування позивача про відмову в наданні дозволу на розробку землеустрою з підстав розроблення учасниками АТО проектів землеустрою. Судом встановлено, що відповідач письмово обґрунтував заперечення тим, що на земельну ділянку, що ОСОБА_1 бажав би отримати у власність, на час подачі ним до сільської ради заяви, вже розроблявся проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2, від 11.05.2017 згідно р.с.№25-34. Зазначений проект подано до сільської ради для подальшого затвердження на черговій сесії сільської ради, що згідно інформації відповідача відбудеться 28.03.2018 (а.с.70). Натомість, законодавством не визначено такої підстави відмови у розгляді клопотання про надання дозволу як перебування «у стані відведення» земельної ділянки та/або оформлення документів землеустрою іншою особою.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому ст.186-1 Кодексу №2768-ІІІ. Кодексом №2768-ІІІ передбачено, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в ч.7 ст.118 Кодексу №2768-ІІІ органи приймають одне з відповідних рішень: надають дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надають умотивовану відмову у наданні дозволу. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки одночасно не означає позитивного рішення про надання її у власність. Спосіб, у який відповідач розглянув клопотання позивача Законом № 280/97-ВР та Кодексом №2768-ІІІ не передбачено. Варто зазначити, що відповідачем фактично відмовлено позивачеві у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відмову зафіксовано листом від 10.01.2018 № 52/02-09 від імені Червонослобідської сільської ради за підписом секретаря сільської ради Дубовик Ю.А. (а.с.63). З метою захисту прав та інтересів позивача, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Під час розгляду даної адміністративної справи суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною відмови Червонослобідської сільської ради у зв`язку із розглядом клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладеного у листі від 10.01.2018 № 52/02-09, надісланого 21.12.2017 та направленням офіційного листа з неправомірними підставами відмови у наданні дозволу, чим порушено ч.7 ст.118 Кодексу №2768-ІІІ.

Суд вважає, що вимогу позивача про визнання протиправною бездіяльності Червонослобідської сільської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянок (надісланого 21.12.2017), варто залишити без задоволення, оскільки відповідач фактично розглянув та відмовив у задоволенні клопотання: у даному випадку йдеться про реагування, не передбачене законом (за наявності принципу мовчазної згоди, суперечливої і неконкретної інформації у відповіді-повідомленні щодо земельного масиву). Орган місцевого самоврядування зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), правомірно оцінити ситуацію, не припускаючи при цьому зловживання владою та з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

КАС України (ч.2 ст.8) передбачає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ). Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. ЄСПЛ визначив, що оскільки призначенням ЄКПЛ є захищати реальні права людини, а не ілюзорні, справедливий баланс між різними інтересами, що розглядаються, може бути порушено не тільки тоді, коли відсутні положення для захисту гарантованих прав, а й коли їх не дотримуються належним чином (пункти 56 та 61 Рішення ЄСПЛ у справі Lopez Ostra проти Іспанії від 09.12.1994, № 4143/02. У рішенні Pine Valley Developments and Others проти Ірландії від 23.10.1991, № 12742/87. ЄСПЛ зазначив, що ст.1 Першого Протоколу до ЄКПЛ може застосовуватися для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей у майбутньому.

Позивач мав правомірні очікування на вирішення його клопотання у спосіб, передбачений законом, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, очікував на зрозумілу і мотивовану відповідь у формі рішення Червонослобідської сільської ради або у разі неотримання відповіді - моделювання поведінки з урахуванням принципу мовчазної згоди з боку відповідача. Натомість, відповідач не був обачним і передбачуваним у наданні письмової відповіді з обґрунтуванням, що не відповідає принципу законності, порушує правопорядок.

Будь-яке втручання державного органу на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи; необхідність досягнення такого балансу відображена в ст.1 Першого Протоколу: необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (Рішення ЄСПЛ у справі James and others проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, № 8793/79, п.50). Натомість відповідач мотивував відмову тим, що іншою особою здійснюються заходи з метою затвердження проекту землеустрою.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно КАС України (ч.1 ст.77) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. Відповідно до КАС України (ч.2 ст.77) у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у рішенні від 27.02.2018 К/9901/3734/17 (66524873) зазначив, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в ст.118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Посилання про те, що надання тотожних дозволів щодо розробки проекту землеустрою на один і той самий об'єкт нерухомості призвело би до порушення прав іншої особи, яка б також відповідно до ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.2 КАС України мала б право звернутися до суду за захистом свої прав та законних інтересів, не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 20.05.2010 № 14-рп/2010 вказано, що делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади порушує конституційний принцип поділу державної влади, що суперечить вимогам ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.67, п.1 ч.2 ст.92 Конституції України.

Разом з тим, після прийняття Закону України від 02.07.2013 № 366-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури відведення земельних ділянок» діє принцип мовчазної згоди: у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, що стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Згідно Примірного положення про центр надання адміністративних послуг, затвердженого постановою КМУ від 20.02.2013 № 118 основними завданнями адміністратора є: надання суб'єктам звернень вичерпної інформації і консультацій щодо вимог та порядку надання адміністративних послуг; прийняття від суб'єктів звернень документів, необхідних для надання адміністративних послуг, здійснення їх реєстрації та подання документів (їх копій) відповідним суб'єктам надання адміністративних послуг не пізніше наступного робочого дня після їх отримання з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»; видача або забезпечення надсилання через засоби поштового зв'язку суб'єктам звернень результатів надання адміністративних послуг (у тому числі рішення про відмову в задоволенні заяви суб'єкта звернення), повідомлення про можливість отримання адміністративних послуг, оформлених суб'єктами надання адміністративних послуг. Позивач не позбавлений права звернення з метою отримання адміністративної послуги щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою за наслідком розгляду даної справи.

Судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу не у спосіб (без прийняття рішення сільської ради про відмову) та не з підстав (ч.7 ст.118 Кодексом №2768-ІІІ) встановлених Законом у контексті оцінки дій згідно ч.2 ст.2 КАС України, у зв'язку з чим позов належить задовольнити частково без зайвої деталізації резолютивної частини рішення у контексті зобов'язальної вимоги позивача: з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної в клопотанні земельної ділянки або про мотивовану відмову з дотриманням вимог Земельного кодексу України з огляду на принцип законності - вимоги ч.2 ст.19 Конституції України, принцип розподілу гілок влади - ст.6 Конституції України з визнанням відмови протиправною і зобов`язанням розглянути клопотання ОСОБА_6 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Червонослобідської сільської ради у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1.

Зобов'язати Червонослобідську сільську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Копію рішення направити учасникам справи.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України шляхом подання до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням п.п.15.5. п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19.03.2018.

Суддя Л.В. Трофімова