Справа № 825/770/18
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Чернігів Справа № 825/770/18

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1С.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому просить:

- визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 03.11.2017 № Головного управління ДФС у Чернігівській області, яким визначено зобов'язання по сплаті штрафу у сумі 4 396,80 грн.

Позов мотивовано тим, що ГУ ДФС у Чернігівській області склало черговий акт камеральної перевірки від 13.10.2017 №750/25-01-13-03-33/НОМЕР_1 щодо порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобовязань по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на який позивачем були подані заперечення та які не прийняті до уваги. Відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення від 03.11.2017 №, яким визначено зобовязання по сплаті штрафу у сумі 4 396,80 грн.

На думку позивача, складений акт носить надуманий характер, оскільки заповнені рядки змісту акту повністю не відповідають дійсності починаючи від дати подання декларації, яка зазначено невірно. Крім цього, позивач вказує, що суму податку 3632,40 грн, яка вірно зазначена в акті, була визначена ним самостійно у податковій декларації від 24.04.2013 та була сплачена 22.07.2013, що підтверджується платіжним дорученням від 22.07.2013 №25, де у графі призначення платежу зазначено "Податок на доходи фізичних осіб за 2012 рік". Суму податку 12784,50 грн, яка була визначена позивачем самостійно у податковій декларації від 29.04.2014 було сплачено більш ніж потрібно у 2014 році 13017 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 31.07.2014 №25 на суму 9000,00 грн, квітанцією від 31.07.2014 №3685531 на суму 2837,00 грн, платжним дорученням від 31.07.2014 №26 на суму 1180,00 грн, зі штампами банківських установ, де у графі призначення платежу зазначено "Податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік". Суму податку 11311,50 грн, яка невірно зазначена в акті, була визначена позивачем самостійно у податковій декларації від 31.03.2015 та була сплачена 10.07.2015, що підтверджується платжним дорученням від 10.07.2015 №26, де у графі призначення платежу зазначено "Податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік".

Позивач вважає, що затримка у сплаті податку відсутня як і відсутнє порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобовязань по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за період, який вказаний у акті від 13.10.2017.

Вказані платіжні документи є належними і допустимими доказами своєчасної сплати позивачем самосітійно узгодженої суми податків за відповідні роки, а відомості, що викладені в акті камеральної перевірки №750/25-01-13-03-33/НОМЕР_1 є такими, що не відповідають чинному законодавству, оскільки норми податкового кодексу не передбачають можливості зарахування сплачених мною платежів в рахунок не узгоджених зобовязань по пені, що нараховувалися контролюючим органом з грубими порушеннями норм податкового законодавства. На його думку, відповідач вважає, що з 2002 року на підставі інтегрованої картки тягнеться податковий борг по нарахуванню пені, який існує на теперішній час, який не переривався, а тому незважаючи на те, що при своєчасній сплаті податкових зобов'язань, визначених в податкових деклараціях за 2012, 2013 та 2014 , 2015 роки, сплачені суми були зараховані податковим органом в рахунок погашення боргу по пені за попередні роки, а не у відповідності до призначення платежу вказаного в платіжному документі.

Також позивач посилається на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 по справі №825/3984/14, в якій щодо нього встановлено, що "У судовому засіданні самим представником ДПІ у м. Чернігові, було зазначено, що сума нового податкового боргу на даний час є неузгодженою,...», а отже судом вже встановлено факт відсутності узгодженого податкового боргу після подачі декларацій у 2013, 2014 роках і ці обставини не можуть повторно вирішуватися судом при розгляді цієї справи, але ці обставини повністю спростовують складений відповідачем акт перевірки від 13.10.2017 яким відповідач безпідставно стверджує про наявність узгодженого податкового боргу по пені і своєчасно не сплачених узгоджених сум податкових зобовязань.

Отже оскільки судом у постанові від 26.12.2014 вже встановлено факт відсутності узгодженого податкового боргу після подачі декларацій у 2013, 2014 роках, то і пеня згідно ст.129 Податкового кодексу України, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 20 595,46 грн. чи іншій сумі не може бути стягнута, а тим більше штраф, який визначений зараз за несплату узгодженого податкового зобовязання, оскільки відсутнє саме несвоєчасно сплачене узгоджене грошове зобовязання на яке має нараховуватися пеня та штраф. Однак незважаючи на вищевикладене відповідач оскаржуваним податковим повідомленням рішенням нараховує пеню та штраф згідно акту від 13.10.2017 в порушення ст.87 Податкового кодексу України, яка передбачає, обовязок контролюючого органу зарахувати кошти, що сплачує платник податків в рахунок погашення виключно узгодженого податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму коштів, визначеного платником податків.

Оскільки позивачем надані документи - платіжні доручення та квитанції, які підтверджують своєчасність сплати сум самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених кодексом, які податковий орган протиправно направив на зарахування неузгодженого грошового зобовязання, які не є самостійно визначеним грошовим зобовязанням то відсутні підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді штрафу відповідно до ст.126 Податкового кодексу України і податкове повідомлення-рішення від 03.11.2017 № підлягає скасуванню.

Представник відповідача із зазначеними вимогами не погодився та надав суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що податкове повідомлення-рішення відповідає нормам законодавства та просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Так, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.

ГУ ДФС у Чернігівській області проведена камеральна перевірка з питань своєчасності сплати приватним нотаріусом ОСОБА_1 узгоджених податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, за результатами якої складено акт від 13.10.2017 №750/25-01-13-03-33/НОМЕР_1.

Згідно вказаного акту, 22.07.2016 ОСОБА_1, сплачено податку на доходи фізичних осіб у сумі 5 391,00 грн та 31.07.2017 сплачено податку на доходи фізичних осіб у сумі 16 593,00 грн.

Сплата податку на доходи фізичних осіб, здійснена 22.07.2016, зарахована у сплату податкового боргу, що виник частково по податковій декларації за 2012 рік (від 24.04.2013 №) по терміну сплати 31.07.2013 в сумі 3 632,40 грн. Та частково по податковій декларації за 2013 рік (від 29.04.2014 №) по терміну сплати 31.07.2014 в сумі 1 758,60 грн.

В свою чергу, сплата податку на доходи фізичних осіб, здійснена платником 31.07.2017 зарахована у сплату податкового боргу, що виник частково по податковій декларації за 2013 рік (від 29.04.2014 №) по терміну сплати 31.07.2014 в сумі 11 025,90 грн, частково по податковій декларації за 2014 рік (від 31.03.2015 №) по терміну сплати 31.07.2015 в сумі 5 567,10 грн.

Зазначене повністю знаходить своє відображення в картці обліку платника податків.

За несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобовязань відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України ОСОБА_1 було нараховано штрафні санкції та за висновками перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області сформовано та вручено ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 03.11.2017 № про сплату штрафної санкції по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 396,80 грн, яке є предметом даного спору.

Суд зазначає, що відповідно до п.31.1 ст.31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платники податків, у тому числі податкового агента, визначається календарного датою.

Відповідно до п.178.4 ст.178 Податкового кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Згідно з пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку па доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Відповідно до п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашения податкового боргу платника податків відповідно до ст.95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску па загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Тобто, визначення у платіжних дорученнях у графі призначення платежу "Податок на доходи фізичних осіб" не зобов'язує податковий орган зараховувати кошти, які сплачуються, в рахунок самостійно визначеного позивачем грошового зобов'язання, за наявності податкового боргу.

Враховуючи викладене, такі кошти у відповідності до Податкового кодексу України, мають бути зараховані в рахунок погашення саме податкового боргу згідно з черговістю його виникнення. Відповідно, самостійно визначена сума грошового зобов'язання залишається не сплаченою в повному обсязі, внаслідок чого до такого платника застосовуються штрафні санкції та нараховується пеня.

Відповідно до пп.129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобовязання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов'язаних з проведенням податкових перевірок. - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (пп.129.1.2); при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання (пп.129.1.3).

В свою чергу, нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань (пп.129.3.1); у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків (пп.129.3.2); у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суд)' у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України) (пп.129.3.3); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини) (пп.129.3.4).

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Відповідно до п.129.4 ст.129 Податкового кодексу України на суми грошового зобовязання, визначеного пп.129.1.1 та пп.129.1.2 п.129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов'язання, включаючи день погашения, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Порядок сплати пені, нарахованої за невиконання податкового зобов'язання визначений ст.131 Податкового кодексу України. Крім того, ст.7 розділу III Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за №751/28881 визначено правила нарахування та погашення пені за несвоєчасно сплачені суми платежів, що контролюються органами ДФС.

Суд зазначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання. - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України).

Таким чином, керуючись вимогами п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, відповідачем винесено податковое повідомлення-рішення від 03.11.2017 №, яким визначено суму штрафних санкцій в сумі 4 396,80 грн, яке на думку суду, відповідає нормам законодавства, а отже є правомірним.

Також, суд критично оцінює посилання позивача на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 по справі №825/3984/14, в якій встановлено, що "у судовому засіданні самим представником ДПІ у м. Чернігові, було зазначено, що сума нового податкового боргу на даний час є неузгодженою", оскільки дана обставина жодним чином не підтверджує відсутність податкового боргу у позивача станом на початок 2012 року взагалі, а навпаки підтверджує його наявність, попри можливу його неузгодженість.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права в частині визнання нечинним індивідуального акта, оскільки п.1 та п.2 ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Тобто, у випадку оскарження податкового повідомлення-рішення, останнє в силу своєї належності саме до індивідуальних актів, підлягає визнанню протиправним.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Чернігівській області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення належить відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 72, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 14005) до Головного управління ДФС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м.Чернігів, 14000) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повне рішення суду складено 20 березня 2018 року.

Суддя Л.О. Житняк