Справа № 810/1578/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1578/17 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

за участю секретаря с/з: Бордунової К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, яка прийнята у місті Києві о 16 год. 06 хв., у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Агрофорт" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Приватного акціонерного товариства "Агрофорт" звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 15.02.2017р.

Позовні вимоги серед іншого мотивує тим, що оскільки з 01.01.2017 не передбачено право проведення податковими інспекціями документальних та фактичних перевірок платників податків то винесення Білоцерківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі по тексту - Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області) наказу від 29.12.2016 №1258 суперечить вимогам чинного податкового законодавства та свідчить про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 15.02.2017р.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Агрофорт" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 15 лютого 2017 року.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва Демидовської А.І. від 29.07.2016р. по справі №760/6454/16-к (провадження №1-кс/760/1053/16) було надано дозвіл на проведення у кримінальному провадженні №0000015 позапланової документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства ряду підприємств, у тому числі ПрАТ «Агрофорт» за період з 01.01.2014 р. по 13.07.2016 р. Організацію проведення доручено Державній фіскальній службі України.

На підставі ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва Демидовської А.І. від 29.07.2016р. по справі №760/6454/16-к (провадження №1-кс/760/1053/16), Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було видано наказ від 29.12.2016 №1258 про проведено документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Агрофорт» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «АТП 1981» (код за ), ТОВ «Кагарлик Агро Артіль» (код за ), ТОВ «Слобода М» (код за ), ТОВ «ТКМ і ДМ» (код за ), ТОВ «Відродження ЗГП» (код за ) за період з 01.01.2014 по 13.07.2016 року.

На підставі направлення від 29.12.2016 № 616, виданого Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, Синьогубом М.В., заступником начальника відділу координації, звітності та аналізу управління аудиту Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на виконання ухвали слідчого судді Соломянського районного суду м. Києва Демидовської А.І. від 29.07.2016 по справі №760/6454/16-к про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Агрофорт» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ «АТП 1981» (код за ), ТОВ «Кагарлик Агро Артіль» (код за ), ТОВ «Слобода М» (код за ), ТОВ «ТКМ і ДМ» (код за ), ТОВ «Відродження ЗГП» (код за ) за період з 01.01.2014 по 13.07.2016 року, згідно з п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України та наказу Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 29.12.2016 №1258, було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Агрофорт» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «АТП 1981» (код за ), ТОВ «Кагарлик Агро Артіль» (код за ), ТОВ «Слобода М» (код за ), ТОВ «ТКМ і ДМ» (код за ), ТОВ «Відродження ЗГП» (код за ) за період з 01.01.2014 по 13.07.2016 року.

За результатами перевірки, 17.01.2017р. було складено Акт перевірки № 36/10-02-14-03/34378735/14 (далі по тексту - Акт перевірки), в якому зафіксовано виявлені, на думку податкового органу, порушення позивачем вимог: п. 198.1 ст. 198, п. 198.6 ст. 198, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) та п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011№11 «Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів» (із змінами та доповненнями), в результаті чого, на думку податкового органу, підприємством було занижено податок на додану вартість на загальну суму 64443 грн., в т.ч.: за грудень 2014 року - 18651 грн., за вересень 2015 року - 37207 грн., - за жовтень 2015 року - 8585 грн.

На підставі Акту перевірки, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.02.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 80 554 грн., з яких 64443 грн. - за основним платежем та 16111 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач заперечуючи правомірність вищевказаного податкового повідомлення-рішення відповідача, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Спірні відносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За змістом пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно із п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових перевірок встановлено ст.77 Податкового кодексу України, у відповідності до п. 77.1 якої документальна планова перевірка має бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Згідно із п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно пп. 78.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону ( пп. 78.1.11 ПК України).

Пунктами 78.4-78.5 ст. 78 Податкового кодексу України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. А тому лише дотримання вищевказаних приписів може бути належною підставою для проведення документальної планової перевірки.

Таким чином, з аналізу наведених норм Податкового кодексу України випливає, що документальна планова виїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки виникає за умови завчасного надіслання до початку перевірки платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Водночас, положеннями ст. 21 Податкового кодексу України визначені обов'язки органів фіскальної служби, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Отже, органи фіскальної служби та їх посадові особи при прийнятті рішень, у тому числі наказів про проведення позапланової перевірки, зобов'язані діяти, лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України.

Як зазначалося вище, відповідно до наказу Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 29.12.2016 №1258 та згідно вимог п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Агрофорт» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2014 по 13.07.2016 року, за результатом якої Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області було складено Акт перевірки 17.01.2017р. на підставі якого було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 15.02.2017р.

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно листа ДФС України від 17.01.2017 р. №1005/7/99-99-14-03-03-17, з 01 січня 2017 року організацію та проведення документальних і фактичних перевірок може бути здійснено (в т.ч. видано наказ про проведення, оформлено направлення (посвідчення), складено акт (довідку) та податкові повідомлення-рішення, вимоги (рішення) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, за їх результатами) лише Головними управліннями ДФС в областях, м.Києві, Офісом великих платників податків ДФС.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що акт перевірки не є належним носієм доказової інформації, оскільки складений некомпетентним органом і відповідно не може слугувати законною підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Водночас, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не надав правової оцінки договірним відносинам, що виникли між сторонами у спірний податковий період та не дослідив правомірність укладених сторонами правочинів та інших первинних документів на підтвердження реальності спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «АТП 1981» і ТОВ «ТКМ і ДМ».

Як зазначалося вище, згідно пп. 78.4, 78.5 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм Податкового кодексу України колегія суддів вважає, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться виключно на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення.

21 грудня 2016 року за № 1797-VIII прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 1 січня 2017 року (за виключенням окремих статей) та яким внесено зміни до ПК України, що стосуються контрольно-перевірочної роботи.

Пунктом 8 розділу І Закону № 1797 доповнено Податковий кодекс України статтею 19-3 та викладено в новій редакції п.п. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, якими визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Право на проведення перевірок платників податків надано контролюючим органам пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України.

Статтями 19-1 та 19-3 Податкового кодексу України визначено перелік функцій контролюючих органів та державних податкових інспекцій. Функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Тобто, з 01 січня 2017 року організація проведення всіх без виключення перевірок платників податків відбувається виключно органами ДФС обласного та центрального рівнів.

З цього приводу, Державна фіскальна служба України надала лист від 17 січня 2017 року №1005/7/99-99-14-03-03-17, адресований Головним управлінням ДФС в областях, м.Києві, Офісу великих платників податків, зі змісту якого вбачаєьбся, що з 01.01.2017р. організацію та проведення документальних і фактичних перевірок може бути здійснено (в т.ч. видано наказ про проведення, оформлено направлення (посвідчення), складено акт (довідку) та податкові повідомлення-рішення, вимоги (рішення) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, за їх результатами) лише зазначеними вище органами, тобто контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

За твердженням позивача, оскільки документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ «Агрофорт» () була призначена на підставі наказу на проведення перевірки із зазначенням у ньому службової особи контролюючого органу, у якого відсутні повноваження на проведення таких перевірок, то відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв всупереч вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначене твердження позивача, оскільки вимоги даного позову не стосуються правомірності дій посадових осіб податкового органу по видачі наказу від 29.12.2016 №1258 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Агрофорт» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «АТП 1981» (код за ), ТОВ «Кагарлик Агро Артіль» (код за ), ТОВ «Слобода М» (код за ), ТОВ «ТКМ і ДМ» (код за ), ТОВ «Відродження ЗГП» (код за ) за період з 01.01.2014 по 13.07.2016 року» та власне законності даного наказу в контексті вимог чинного законодавства, а стосуються саме питання правомірності податкового повідомлення-рішення № від 15.02.2017р.

Отже, вирішуючи даний спір, слід насамперед дослідити обставини та проаналізувати норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини з метою визначення правомірності прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 15.02.2017р.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

В силу п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 Податкового кодексу України, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 Податкового кодексу України, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Згідно з п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

В силу п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Податкового кодексу України чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та валових витрат, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит та витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) виключно на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що в періоді, який перевірявся, позивач мав господарські взаємовідносини, зокрема, з контрагентами ТОВ «АТП 1981» та ТОВ «ТКМ і ДМ», на підставі укладених з ними договорів про надання послуг, а саме:

- договір від 05.09.2014 № 172, укладений між ПрАТ "Агрофорт" та ТОВ «АТП 1981», за умовами якого ТОВ «АТП 1981» зобов'язується надати послуги з перевезення соняшника та сої;

- договір від 09.07.2015 № 09-07, укладений між ПрАТ "Агрофорт" та ТОВ «ТКМ і ДМ», за умовами якого ТОВ «ТКМ і ДМ» зобов'язується надати послуги з перевезення соняшника, сої та кукурудзи.

За даними Акта перевірки вбачається наявність порушення позивачем вимог: п. 198.1 ст. 198, п. 198.6 ст. 198, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) та п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11 «Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів» (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 64 443,00 грн., у тому числі: за грудень 2014 року - 18651 грн., за вересень 2015 року - 37207 грн., - за жовтень 2015 року - 8585 грн.

Висновок про наявність вищезазначених порушень ґрунтується на тому, що спірні господарські операції позивача не мали товарного (реального) характеру, що слідує із зібраних податковим органом доказів та інформації.

Так, слідчою групою у складі слідчих Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України та слідчих слідчого управління фінансових розслідувань Головного управліня ДФС у Київській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000015, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.16р. за ознаками правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України.

У ході досудового розслідування кримінального провадження №0000015 установлено, що на території Київської області в період 2013 - 2016 років групою осіб, з метою прикриття незаконної діяльності, зареєстровано та перереєстровано на ім'я громадянина ОСОБА_5 ряд підприємств, серед яких, ТОВ «АТП 1981» та ТОВ «ТКМ і ДМ».

У рамках кримінального провадження було допитано у якості свідка ОСОБА_6, який пояснив, що приблизно в 2011 році працював у ОСОБА_5 спочатку слюсарем, а потім механіком. У 2011 році ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_6 стати директором ТОВ "Слобода М", на що останнім було надано згоду у зв'язку із скрутним матеріальним положенням. Стосовно того, що ОСОБА_6 являється директором та засновником ТОВ «АТП 1981» та ТОВ «Кагарлик Агро Артіль» останній зауважив, що ніякого відношення до діяльності вказаних підприємств не має, жодних документів, які стосуються їх діяльності він не підписував, з власної ініціативи їх не засновував та не придбавав.

26 січня 2017 року ОСОБА_6 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.205 КК Украни.

Разом з тим, допитаний в якості свідка громадянин ОСОБА_7 показав, що у березні 2016 року познайомився з громадянином ОСОБА_5, який запропонував йому за грошову винагороду в розмірі 750 евро переоформити на нього ТОВ "Кагарлик Агро Артіль", ТОВ "Слобода М" та ТОВ «ТКМ і ДМ», на що останній погодився по припичні скрутного матеріального становища. Після переоформления на ОСОБА_7 підприємств ТОВ "Кагарлик Агро Артіль", ТОВ "Слобода М" та ТОВ «ТКМ і ДМ» останній жодного відношення до їх діяльності не мав.

23 березня 2017 року засновнику та директору ТОВ «Слобода М», ТОВ «ТКМ і ДМ», ТОВ «Кагарлик Агро Артіль» ОСОБА_7 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.205, ч.5 ст.27 ч.2 ст.205-1 КК України, а 30 березня 2017 року Кагарлицьким районним судом Київської області було винесено вирок, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.205, ч.5 ст.27 ч.2 ст.205-1 КК України.

07 серпня 2017 року громадянину ОСОБА_5 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.205, ч.5 ст.27 ч.2 ст.205-1 КК України, а постановою старшого слідчого Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України старшого лейтенанта податкової міліції Дзюбук О.В. від 11 серпня 2017 року ОСОБА_5 оголошено в розшук.

При цьому, як свідчать матеріали даної справи, позивачем у визначеному законом порядку не спростовано твердження податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення спірних господарських операцій уповноваженими особами від імені ТОВ «АТП 1981» та ТОВ «ТКМ і ДМ», а тому, з урахуванням вищевказаних доказів, первинні бухгалтерські документи не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважною особою звітними документами, які посвідчують факт придбання товару, робіт чи послуг, оскільки за нормами чиного податкового законодавства господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В свою чергу, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Так, у своїй постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 2а-2717/11/2670 за позовом ТОВ "Ампір СВ" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, Верховний Суд України вказав, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також, оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару.

А у постанові від 22.03.16р. по справі №810/6201/14 Верховний Суд України зазначив, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом від імені особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності контрагента платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Перевірка та встановлення таких обставин має значення для правильного вирішення спору, оскільки такі ознаки фіктивності господарської діяльності безпосередньо впливають на встановлення чи спростування факту здійснення господарської операції та формування на її підставі правомірної податкової вигоди.

Крім того, у постановах від 12 квітня та 14 червня 2016 року Верховний Суд України дійшов висновку, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, що посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Отже, зважаючи на обставини даної справи разом з наявними у ній доказами, колегія суддів приходить до висновку, що наявність лише видаткових та податкових накладних та інших платіжних документів за спірними господарськими операціями, як підстави формування позивачем податкового кредиту, не є достатніми та вичерпними, оскільки предметом даного спору є підтвердження саме інших обставин реальності відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій, які фактично не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задовольнити.

Скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову Приватного акціанерного товариства "Агрофорт" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено - 07.03.2018р.