Справа № 265/6395/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року справа №265/6395/17

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О, ОСОБА_1,

секретар судового засідання Чернявська К.Г.,

за участі представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05 січня 2018 року (повний текст складено 5 січня 2018 року у м. Маріуполі) у справі № 265/6395/17 (суддя в 1 інстанції Міхєєва І.М.) за позовом ОСОБА_4 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради (далі Управління), яку неодноразово уточнювала.

В обґрунтування позову посилалась на те, що з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, вона була змушена 22 серпня 2014 року залишити місце свого постійного проживання та реєстрації за адресою: Донецька область, с. Виноградне, вул. Радянська, буд. 71 та переміститися до м. Маріуполя Донецької області за адресою: АДРЕСА_1. Факт внутрішнього переміщення було засвідчено довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, від 22.10.2014 № НОМЕР_1 (далі - Довідка про взяття на облік ВПО), виданою Відповідачем відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII). 16 серпня 2017 року з повідомлення відповідача їй стало відомо про те, що видана їй Довідка про взяття на облік ВПО була скасована рішенням Відповідача від 22.03.2017 на підставі «збільшення території Лівобережного району за рахунок земель Виноградненської сільської ради Новоазовського району, згідно з рішенням Маріупольської міської ради від 05.06.2015 № 6/48/5402 «Про збільшення меж Орджонікідзевського району міста Маріуполя». Вважала такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують її законні права, як внутрішньо переміщеної особи.

Просила задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління від 22.03.2017 в частині скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої на ім'я ОСОБА_4;

- зобов'язати Управління поновити дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої на ім'я ОСОБА_4, та внести відповідні відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб;

- зобов'язати Управління поновити виплати ОСОБА_4, щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 22.03.2017 (дата скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05 січня 2018 року замінено сторону відповідача з Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05 січня 2018 року у справі № 265/6395/17 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління (правонаступником якого є департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради) щодо скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.10. 2014 року за №, виданої на ім'я ОСОБА_4

Скасовано рішення начальника Управління від 22.03.2017 про скасування довідки про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 21.10.2014 за № НОМЕР_1 виданої на ім'я ОСОБА_4

Зобов'язано Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради поновити дію довідки про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за № НОМЕР_1, виданої 21.10. 2014 на ім'я ОСОБА_4 з 22.03.2017.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради судовий збір у сумі 400,00 гривень.

Постанова мотивована тим, що відповідачем не доведено наявність підстав для скасування довідки позивача про взяття її на облік, як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, визначених ст. 12 Законом № 1706-VII. Разом з тим, судом першої інстанції зауважено, що за твердженням відповідача, яке не спростоване позивачем, із заявою до відповідача про призначення та виплату грошової допомоги їй особисто, або як уповноваженому представнику її сім'ї, як то передбачено Порядком № 505, позивач не зверталася. Тому, вимоги позивача в частині поновлення їй виплат грошової допомоги з 22.03.2017 задоволенню не підлягають, оскільки Управління діяло в у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З постановою суду першої інстанції не погодилася позивач та звернулася з апеляційною скаргою, у якій вказала, що суд першої інстанції в своєму рішенні зазначає «…довідку від 21.10.2014 року…», зазначене вказано в абзаці 1, абзаці 6 сторінки 3, абзацах 4,5,6 сторінки 7 рішення, насправді довідка №, яка була видана на імя ОСОБА_4, була видана 22.10.2014. Тому апелянт вважає, що невідомо, яку саме довідку суд мав на увазі, та не відомо, відносно якої довідки суд виносив рішення (п. 2,3,4 резолютивної частини рішення). Вказане унеможливлює виконання вказане рішення суду.

Також, просила звернути увагу суду на те, що судом першої інстанції нібито встановлено, що позивач отримувала грошову допомогу до 22.10.2017. Апелянт стверджує, що насправді вона отримувала грошову допомогу до 09.06.2016, що підтверджено матеріалами справи.

В резолютивній частині рішення стягнуто на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради судовий збір у сумі 400,00 гривень. Однак, позивач сплатив на користь держави 640,00 грн. В рішенні суду не зазначено, чому був зменшений розмір судових витрат, що були стягнуті на користь позивача.

Також, суд першої інстанції застосовує п. 2 та 5 Порядку №505. Однак, суд першої інстанції не врахував додаткові пояснення позивача на доповнення до заперечення відповідача, які були апелянтом подані 04.01.2018. Таким чином, позивачем було зазначено, що згідно п. 12 Порядку зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи виплата грошової допомоги припиняється, а не звернення поновити виплати після скасування довідки обставиною відмови не згідно порядку.

Позивач просила апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги (враховуючи заяви про уточнення позовних вимог) в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Рішення місцевого суду оскаржено лише позивачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення відповідачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає постанова місцевого суду лише в частині, в якій в задоволенні частки позовних вимог відмовлено. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Щодо апеляційної скарги позивача.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач у жовтні 2014 року у зв'язку із проведенням антитерористичної операції перемістилась у м. Маріуполь, де взята на облік до Управління, як особа, що перемістилася з тимчасово окупованої території, у зв'язку з чим позивачу видано довідку від 22.10.2014 за № НОМЕР_1. Місце перебування позивача зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відтак, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що в абзаці другому, третьому та четвертому резолютивної частини оскаржуваного рішення місцевим судом помилково вказано дату довідки 21.10.2014 замість вірної 22.10.2014, оскільки відповідно до матеріалів адміністративної справи (а.с.10) довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за № НОМЕР_1 виданої на імя ОСОБА_4 датована 22.10.2014.

З огляду на зазначене, ця вимога апеляційної скарги підлягає задоволенню, а постанова місцевого суду підлягає зміні.

Щодо другої вимоги апеляційної скарги про поновлення позивачу виплат щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 22.03.2017, колегія суддів виходить з наступного.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі Порядок № 505).

Пунктом 2 Порядку № 505 (в редакції, що діяла на момент зупинення виплат) передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 505, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у зазначених розмірах.

Частиною 4 пункту 3 Порядку № 505 визначено, що для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до Пункту 5 Порядку № 505, для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім'ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Порядку № 505 на сім'ю позивача була призначена грошова допомога, яку отримував чоловік позивачки ОСОБА_5, як уповноважений представник сім'ї, що підтверджено матеріалами справи, та не спростовано позивачем. (а.с. 35, 36-38, 42-44).

Зокрема вказані обставини встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року.

Пунктом 13 Порядку № 505, у разі зміни уповноваженого представника сім'ї, якій було призначено грошову допомогу, така допомога виплачується іншому уповноваженому представнику сім'ї за його особистим зверненням відповідно до пункту 5 цього Порядку.

Разом з тим, за твердженням відповідача, яке не спростоване позивачем, із заявою до відповідача про призначення та виплату грошової допомоги їй особисто, або, як уповноваженому представнику її сім'ї, як то передбачено Порядком № 505, ОСОБА_4 не зверталася.

Більш того, до відзиву на апеляційну скаргу додано заяву ОСОБА_4 від 19.01.2018, в якій вона також дала згоду на оформлення грошової допомоги уповноваженому представнику сімї - своєму чоловіку ОСОБА_2

З огляду на принцип законності, закріплений у частині 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи вищевикладені норми закону та встановлені судом обставини справи, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині поновлення безпосередньо їй виплат грошової допомоги з 22.03.2017 задоволенню не підлягають, оскільки Управління діяло в у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким правильно встановлені фактичні обставини справи та надана їм вірна юридична оцінка.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими третю вимогу апеляційної скарги щодо неправильного розподілу судових витрат в частині щодо 400,00 коп. з наступних підстав.

У відповідності до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як було встановлено судом, позивач звернулася до суду першої інстанції, заявивши три позовні вимоги та сплативши судовий збір у розмірі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією № НОМЕР_2 від 08.09.2017. За результатами судового розгляду справи судом першої інстанції фактично було задоволено дві з них, а отже, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України , судові витрати підлягають присудженню на корить позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто 640 грн. : 3 * 2 = 426,67 грн.

Однак, судом першої інстанції на користь позивача стягнуто 400,00 грн., тобто на 26,67 грн. менше, що відповідно до ст. 317 КАС України обумовлює необхідність змінити рішення суду першої інстанції в цій частині, виклавши абзац шостий його резолютивної частини а наступній редакції «Стягнути на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради судовий збір у сумі 426,67 гривень».

Також, у свою чергу, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 960 грн. 00 коп., згідно з квитанцією № 0.0.956384515.1 від 05.02.2018.

Виходячи з того, що фактично підлягають задоволенню лише дві з трьох вимог апеляційної скарги, то пропорційним, відповідно до приписів ст. 139 КАС України, видається присудження на її користь судових витрат, понесених за подання апеляційної скарги, у розмірі 640,00 (960/3*2) гривень.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини цієї справи та правильно вирішено спор по суті, однак допущено помилку при розподілі судових витрат та невірного зазначення дати довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що обумовлює наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, зміни постанови суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та дати довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за № НОМЕР_1 виданої на імя ОСОБА_4, а в іншій частині - залишення її без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05 січня 2018 року у справі № 265/6395/17 за позовом ОСОБА_4 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити певні дії змінити.

В абзаці другому, третьому та четвертому резолютивної частини рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05 січня 2018 року у справі № 265/6395/17 змінити дату довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а саме замість «21.10.2014» на «22.10.2014».

В абзаці шостому резолютивної частини рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05 січня 2018 року у справі № 265/6395/17 змінити суму стягнення судового збору з «400,00 гривень» на «426,67 гривень».

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05 січня 2018 року у справі № 265/6395/17 - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 87503, ідентифікаційний код: НОМЕР_3) за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (Код , пр. Миру, буд. 70, м. Маріуполь, Донецька область, 87500) витрати, повязанні зі сплатою судового збору у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Повне судове рішення - 23 березня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді О.О. Шишов

ОСОБА_1