Справа № 826/5218/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2018 року № 826/5218/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури

треті особи Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Донецької області,

ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (надалі - Відповідач), треті особи -Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Донецької області, ОСОБА_2, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №ІІ-012/2017 від 23.02.2017 року про скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Донецькій області від 21.010.2016 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи у відношенні адвоката ОСОБА_1 по скарзі ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю підстав для порушення дисциплінарної справи та про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 15.05.2017 р., відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 04.09.2017 р.

В судовому засіданні 04.092017 р., Судом прийнято рішення про відкладення розгляду справи до 13.11.2017 р., у зв'язку з витребування документів у КДКА Донецької обл.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури є необґрунтованим та безпідставним, оскільки останнім не в повній мірі досліджено скаргу ОСОБА_2 та надані документи та висновки третьою особою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області.

На адресу суду надійшло клопотання від Позивача про розгляд справи за його відсутності.

Представник Відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що прийняте спірне рішення прийнято вмотивовано та з урахуванням всіх обставин справи при дотриманні вимог діючого законодавства України. Так, Відповідачем зазначається, що під час розгляду скарги встановлено на наявність ознак дисциплінарного проступку в діях адвоката ОСОБА_1, а тому є підстави для порушення дисциплінарної справи відносно адвоката згідно з ст.39 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Враховуючи неприбуття представників третіх осіб в судове засідання 13.11.2017 року, враховуючи клопотання Позивача про розгляд справи за його відсутності судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України (в редакції станом на листопад 2017 р.).

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходить на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням від 20.01.2016 року Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області за скаргою ОСОБА_2 відносно адвоката ОСОБА_1 відмовлено в порушенні дисциплінарної справи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області ОСОБА_2 оскаржила його до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_2 Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісію адвокатури 21.07.2016 року було прийнято рішення, яким її скаргу задоволено частково.

Вказаним рішенням було вирішено скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області від 20.01.2016 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1 і направити матеріали дисциплінарного провадження на стадію перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області 21.10.2016 року за скаргою ОСОБА_2 відмовлено в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1

ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області до Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісію адвокатури.

За результатами розгляду скарги третьої особи ОСОБА_2 було прийнято рішення від 23.02.2017 року №ІІ-012/2017 .

Вищезазначеним рішенням частково задоволено скаргу ОСОБА_2 на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області від 21.10.2016 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1; рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області від 21.10.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким порушено дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_1

Позивач не погоджується з спірним рішенням Відповідача звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до частин першої та другої статті 33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом.

Дисциплінарне провадження - процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов'язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов'язків адвоката, передбачених законом.

Не є підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності винесення судом або іншим органом рішення не на користь його клієнта, скасування або зміна судового рішення або рішення іншого органу, винесеного у справі, в якій адвокат здійснював захист, представництво або надавав інші види правової допомоги, якщо при цьому не було вчинено дисциплінарного проступку.

Приписами частини першої статті 35 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що за вчинення дисциплінарного проступку до адвоката може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк від одного місяця до одного року; 3) для адвокатів України - позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України, а для адвокатів іноземних держав - виключення з Єдиного реєстру адвокатів України.

Водночас, положеннями статті 37 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що дисциплінарне провадження складається з таких стадій: 1) проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката; 2) порушення дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної справи; 4) прийняття рішення у дисциплінарній справі.

Процедуру здійснення дисциплінарного провадження на кожній із вказаних вище стадій врегульованого статтями 38, 39, 40 і 41 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката (частина перша статті 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Статтею 39 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що за результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката.

Рішення про порушення дисциплінарної справи з визначенням місця, дня і часу її розгляду чи про відмову в порушенні дисциплінарної справи надсилається або вручається під розписку адвокату та особі, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. До рішення про порушення дисциплінарної справи, яке надсилається або вручається адвокату, додається довідка члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, складена за результатами перевірки.

Рішення про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Частиною першою статті 52 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є колегіальним органом, завданням якого є розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури.

Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури підконтрольна і підзвітна з'їзду адвокатів України та Раді адвокатів України.

Відповідно до частини четвертої статті 52 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури: 1) розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури; 2) узагальнює дисциплінарну практику кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури; 3) виконує інші функції відповідно до цього Закону.

Частиною п'ятою статті 52 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право: 1) залишити скаргу без задоволення, а рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без змін; 2) змінити рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури; 3) скасувати рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ухвалити нове рішення; 4) направити справу для нового розгляду до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та зобов'язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури вчинити певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір від 16.04.2015 року про надання правової допомоги.

Як зазначає Позивач, ОСОБА_2 звернулась до нього на підставі нотаріального завіреної довіреності в інтересах свого брата ОСОБА_3 з метою звернення до суду щодо зняття з реєстрації всіх членів родини ОСОБА_3 з його житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Водночас, в подальшому ОСОБА_2 порушено питання щодо неналежного виконання умов договору від 16.04.2015 року про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_1, що зумовило звернення до третьої особи (Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області) зі скаргою щодо дій Позивача.

Так, в своєму рішенні від 23.02.2017 року №ІІ-012/2017 Відповідачем вказано на те, що дисциплінарною палатою Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Донецької області при розгляді скарги ОСОБА_2 не враховано та не перевірено наявність договору про надання правової допомоги адвокатом, не з'ясовано особливості укладення цього договору та обсяг робіт, визначений у цій угоді, а також чи повідомляв адвокат клієнта у встановленому порядку про розірвання ним договору та чи було дотримано вимог, передбачених ст.36 Правил адвокатської етики, що належало усунути при додатковій перевірці.

Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області від 21.10.2016 року вмотивоване тим, що відсутні підстави для порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 Так, комісія посилалась на те, що в процесі додаткової перевірки встановлено відсутність претензій до адвоката зі сторони гр. ОСОБА_3, який до того ж знаходиться за кордоном, що унеможливлює провести з'ясування з ним дійсних обставин справи. А крім того, взято до уваги і те, що строк дії довіреності на представництво інтересів ОСОБА_3 виданої скаржниці ОСОБА_2 закінчився 25.07.2015 року і тому остання не може бути залучена до розгляду справи в якості представника на час додаткового розгляду.

Так, в рішенні Відповідача від 23.02.2017 року №ІІ-012/2017 зазначається, що у зв'язку з неповнотою проведення перевірки по скарзі ОСОБА_2 в черговий раз 21.10.2016 року Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Донецької області винесено рішення незаконно, надавши неправильну оцінку доводам, викладеним у первинній скарзі скаржниці. Зокрема, не встановлено всіх обставин щодо посилань скаржниці на те, що адвокат підробив договір про надання правової допомоги братові ОСОБА_2 ОСОБА_3, тому як останній в означений час на території України не перебував і тому не міг укладати договорів та працювати з адвокатом.

Також зазначено, що доводи про отримання адвокатом доручення на захист інтересів брата ОСОБА_2 від неї і тому всі питання по справі, в тому числі і оплата послуг адвоката, проводила вона особисто, а не її брат. Цим мотивує наявність у діях адвоката порушень, які полягають в тому, що він не лише не виконав взяті перед нею зобов'язання по захисту її брата, а і залишив безпідставно без розгляду позовну заяву у суді, не повідомивши про це її, як замовника адвокатських послуг. А також те, що адвокат в подальшому відмовився повернути їй кошти, отримані за ненадані ним адвокатські послуги.

Враховуючи вищевикладене, Суд погоджується з висновками Відповідача, що Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Донецької області не в повному обсязі досліджено вищезазначені обставини, що унеможливлює дійти однозначного висновку щодо порушених скаржницею ОСОБА_2 питань у скарзі.

Отже, прийняття оскаржуваного рішення від 23.02.2017 року №ІІ-012/2017 про відкриття дисциплінарного провадження щодо Позивача є обґрунтованим, вмотивованим, та спрямованим для з'ясування в повному обсязі всіх доказів та обставин порушеного питання у скарзі ОСОБА_2, які б слугували наданню об'єктивної оцінки щодо виконання умов договору про надання правової допомоги та прийняттю однозначного висновку про наявність або відсутність дисциплінарного проступку в діях адвоката ОСОБА_1

Також, Суд звертає увагу, що статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.122004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших ;засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тому, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому захист прав, свобод та інтересів є похідним, тобто передбачає наявність установленого судом факту їх порушення.

З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані права, свободи чи інтереси такої особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вказана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 у справі №К/800/40668/15.

Суд звертає увагу, що сам факт порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката жодним чином не встановлює в його діянні факту вчинення ним дисциплінарного проступку.

При цьому, оскаржуване Позивачем рішення про порушення дисциплінарної справи містить лише попередні висновки щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку та не встановлює факт вчинення Позивачем конкретного дисциплінарного проступку.

Разом з тим, Суд зазначає, що порушення дисциплінарної справи свідчить лише про те, що у процесі перевірки виявлені ознаки дисциплінарного проступку, які потребують більш детального дослідження на предмет їх підтвердження або ж спростування.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 23.02.2017 року 3ІІ-012/2017, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2-4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук