Справа № 826/8159/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2018 року №826/8159/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шрамко Ю.Т., суддів Донця В.А., Костенка Д.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України про визнання протиправними наказу та довідки, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 05.05.2017 №1503/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»;

- визнання протиправною та скасування довідки Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 27.04.2017 за результатами розгляду скарг ОСОБА_2 від 17.03.2017 та ОСОБА_3 від 17.03.2017;

- зобов'язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України розблокувати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України є необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки прийняте на підставі скарг неналежних скаржників. Позивачем не було допущено порушень вимог чинного законодавства під час вчинення реєстраційних дій. Наказ Міністерства юстиції України від 05.05.2017 №1503/5 порушує права інших осіб, які не можуть отримати майно в порядку спадкування, оскільки позивач позбавлений можливості оформити та видати свідоцтва про право на спадщину. Реєстраційні дії, вчинені позивачем 11.10.2016 не підлягають моніторингу, згідно з Порядком здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №990 від 21.12.2016, оскільки нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а тому відповідачем порушено вимоги ст.58 Конституції України.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав правомірності оскаржуваних рішень, оскільки камеральна перевірка у державному реєстрі прав на нерухоме майно щодо приватного нотаріуса ОСОБА_1 проведена на підставі звернень осіб про порушення їх прав, твердження позивача про правомірність вчинених ним реєстраційних дій є хибними, а законодавством не передбачений проміжок часу, за який може здійснюватися контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації. При цьому, позивачем було зареєстровано право власності на квартири за наслідком розгляду заяв та пакету документів, у яких відсутній документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, що є порушенням вимог законодавства.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України - подало пояснення на позов та зазначило, що є технічним адміністратором Державного реєстру прав, не уповноважене приймати владно-управлінські рішення, а лише безпосередньо їх виконує. На підставі наказу Міністерства юстиції України від 05.05.2017 №1503/5 ним було заблоковано ідентифікатори доступу позивача до реєстру, при цьому прав та інтересів позивача ним не порушено.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України - явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань не подавала.

26.06.2017 позивачем подано клопотання про забезпечення позову, у задоволенні якого ухвалою суду від 29.06.2017 відмовлено.

У судовому засіданні 01.11.2017 в порядку частини 6 ст.128 КАС України (у чинній на той момент редакції) судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України 29.12.2016 ОСОБА_3 та 13.02.2017 ОСОБА_2 подано скарги, у яких вказані особи повідомили про інвестування коштів у будівництво квартири НОМЕР_3 та придбання квартири НОМЕР_2 за договором про відступлення прав та переведення обов'язків відповідно в м.Києві по вул. Харківське Шосе, 17А. Зазначили, що забудовник ТОВ «Еверест плюс» порушив умови договорів, заключив угоди купівлі-продажу відповідних квартир з ТОВ «Колос-інвест» у приватного нотаріуса ОСОБА_1., які були внесені до державного реєстру за №16837366 від 11.10.2016 та №16344641 від 12.09.2016. Просили скасувати договори купівлі-продажу квартир та внесення в державний реєстр.

21.04.2017 відповідачем на підставі вищевказаних звернень (скарг) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийнято наказ №1435/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1».

За результатами проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 відповідною комісією складено довідку від 27.04.2017 (далі - Довідка), якою встановлено порушення ч.3 ст.10, ч.4 ст.18, ч.1 ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакціях на момент вчинення реєстраційних дій) та п.п. 41, 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, та запропоновано тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на один рік.

Висновку про порушення позивачем вищевказаних норм законодавства відповідна комісія дійшла з огляду на встановлені обставини відсутності документа, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси у заявах №№ 18976829, 18528151, з якими ТОВ «Колосс-інвест» звернулося до приватного нотаріуса ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на квартири НОМЕР_3 та НОМЕР_2 відповідно за адресою: АДРЕСА_2 (далі - квартири з відповідними номерами). За результатами розгляду зазначених заяв приватним нотаріусом ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на відповідні квартири за ТОВ «Колосс-інвест».

05.05.2017 Міністерством юстиції України прийнято наказ №1503/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» строком на один рік, виконання тимчасового блокування покладено на ДП «Національні інформаційні системи».

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приймає до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № № 1952-IV від 01.07.2004, (далі - Закон).

Статтею 6 Закону визначено систему органів та суб'єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав

Згідно з її положеннями, організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав:

- виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

- акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону державним реєстратором визначено нотаріуса.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону, Міністерство юстиції України:

1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав;

2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав;

3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем;

4) організовує роботу, пов'язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав;

5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб'єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;

9-1) надає узагальнені роз'яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 37-1 Закону передбачено здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав.

Вказано нормою передбачено наступне.

Контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав (ч.1).

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення, зокрема, про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав (п.1 ч.2)

Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання (ч.3).

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок та критерії, за якими здійснюється моніторинг, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.4).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 р. № 990 затверджено Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації (далі - Порядок), яким передбачено наступне.

Цей Порядок визначає процедуру здійснення Мін'юстом відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закони) контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - державна реєстрація), - п.1.

Контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України "Про звернення громадян", і обґрунтованих подань територіальних органів Мін'юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України "Про звернення громадян" і обґрунтованих подань територіальних органів Мін'юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації з прийняттям обов'язкових до виконання рішень, передбачених Законами (п.2).

Камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін'юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін'юсту (п.6).

Результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії.

У довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються:

- дата проведення камеральної перевірки (число, місяць, рік);

- прізвище, ім'я та по батькові посадових осіб Мін'юсту, що проводили камеральну перевірку;

- підстава проведення камеральної перевірки;

- опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні акти законодавства) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів;

- пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (п.9).

За результатами проведеної камеральної перевірки Мін'юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу (п.10).

Рішення, передбачені пунктами 1 і 2 частини другої статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пунктами 1 і 2 частини другої статті 34-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", виконуються технічним адміністратором реєстрів (п.11).

Як вбачається з оскаржуваної Довідки, порушення позивачем вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п. 41, 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, відповідач встановив щодо реєстраційних дій, вчинених 11.10.2016 (зареєстровано право власності на квартиру НОМЕР_3 за ТОВ «Колосс-інвест») та 12.09.2016 (зареєстровано право власності на квартиру НОМЕР_2 за ТОВ «Колосс-інвест»).

Разом з тим, Закон доповнено статтею 37-1, якою Міністерство юстиції України наділено повноваженнями контролю у сфері державної реєстрації прав, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 № 1666-VIII, який набрав чинності 02.11.2016.

Порядок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 відповідно до ч.4 ст.37-1 Закону. Набрав чинності вказаний Порядок 30.12.2016.

Оскаржувані Довідка за наслідком проведення перевірки позивача та наказ про тимчасове блокування доступу до реєстру складені на підставі ст.37-1 Закону та вимог Порядку, тобто відповідно до нормативно-правових актів, які набули чинності після вчинення встановлених відповідачем порушень.

Відповідно до статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа № 1-7/99) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, норми статті 37-1 Закону та Порядку не можуть застосовуватись до дій, вчинених до набрання ними чинності, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. При цьому, ані Закон, ані Порядок не містять норм, які б передбачали право Міністерства юстиції України проводити перевірки реєстраційних дій, вчинених державними реєстраторами до набрання чинності зазначеними правовими нормами.

Вказаним спростовуються доводи відповідача стосовно невизначеності законодавством проміжку часу, за який може здійснюватися контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації відповідно до ст.37-1 Закону.

Згідно з п.1 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що перевіркою державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 встановлено порушення, вчинені до набрання чинності вимог ст.37-1 Закону та Порядку, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 05.05.2017 №1503/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

При цьому, суд вважає безпідставними посилання позивача на неналежність осіб, за скаргами яких була призначена його перевірка з огляду відсутності матеріального права на нерухоме майно і відсутності спору щодо нього, зважаючи на наступне.

Перевірка позивача здійснювалася в порядку ст.37-1 Закону та Порядку, прийнятого відповідно до неї. А тому необґрунтованим є посилання позивача на ст.37 Закону, оскільки вказана норма застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

При цьому, ст.37-1 Закону не містить вимог до скарг. Пунктом 2 Порядку зокрема передбачено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України "Про звернення громадян". У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України "Про звернення громадян" і обґрунтованих подань територіальних органів Мін'юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації з прийняттям обов'язкових до виконання рішень, передбачених Законами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 5 вищезазначеного Закону встановлено вимоги до звернення.

Зокрема передбачено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

З вищевикладеного вбачається, що особа має право звернутися до відповідного органу державної влади із скаргою про порушення своїх прав, у якій повинна викласти суть скарги, а також прохання чи вимоги.

Чи можуть скаржники вважатись такими, що довели факт порушення своїх прав в результаті здійснення позивачем відповідних реєстраційних дій вирішується за наслідком розгляду скарг у встановленому законодавством порядку.

Доводи позивача про порушення оскаржуваним наказом прав інших осіб з огляду на відсутність у нього у зв'язку із блокуванням доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно можливості оформити та видати свідоцтва таким особам про право на спадщину є необґрунтованими та не можуть бути підставою для задоволення позову. Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що такі особи, якщо вони вважають, що відповідним рішенням суб'єкта владних повноважень порушено їх права чи законні інтереси не позбавлені права звернутися до суду з позовом про захист таких прав.

В частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування довідки Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 27.04.2017 суд приймає до уваги те, що як вбачається з ч.2 ст.37-1 Закону та п.10 Порядку, вказана довідка не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України, оскільки сама по собі не породжує юридичних наслідків для позивача. Натомість довідка є підставою для прийняття відповідного передбаченого Законом рішення у формі наказу. А тому, вищевказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

При цьому, в частині посилань позивача на відсутність у відповідних реєстраційних діях порушень, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з ч.3 ст.10 Закону, державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до п.41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна подається, зокрема, документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Пунктом 78 вищевказаного Порядку, визначено перелік документів, які подаються власником майна для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об'єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб.

Також встановлено, що у разі коли державна реєстрація права власності здійснюється на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об'єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., також обов'язково зазначаються у відповідній заяві відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, та подаються завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, копії, зокрема, документа, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна).

Таким чином, нормами Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень серед переліку документів, які подаються для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна та квартири, розміщеної в об'єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., передбачено подання копії документа, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

У позовній заяві зазначено, що позивач прийняв рішення не залучати такий документ у матеріали реєстраційної справи, а відтак ним не спростовано встановлені відповідачем порушення ч.3 ст.10, ч.4 ст.18, ч.1 ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакціях на момент вчинення реєстраційних дій) та п.п. 41, 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127.

Позовні вимоги в частині зобов'язання ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України розблокувати доступ позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно задоволенню не підлягають з огляду на те, що вказана вимога є передчасною. ДП «Національні інформаційні системи», як технічний адміністратор Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснює заходи, передбачені п.7 ч.1 ст.2 Закону, в тому числі з надання та блокування доступу до вказаного реєстру, відповідно до вимог Порядку надання ідентифікаторів доступу до Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2015 № 2586/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 грудня 2015 р. за № 1568/28013) та не вчинив, станом на момент розгляду справи, протиправної бездіяльності, за наслідком чого відсутні підстави для задоволення вищевказаної вимоги.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.77 КАС України, довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги частково.

Відповідач, всупереч вимог частини 2 статті 77 КАС України, не довів відповідність оскаржуваного рішення вимогам ч.3. ст.2 КАС України.

Судові витрати, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

При цьому, суд враховує вимоги ст.4 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року у розмірі 1600 гривень.

Таким чином, належна до сплати сума судового збору за одну немайнову вимогу становить 640 грн.

Тому, оскільки задоволенню підлягає одна немайнова вимога, присудженню на користь позивача підлягає вказана сума судового збору.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 05.05.2017 №1503/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул. Городецького, 13, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа ОСОБА_1 (03191, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) сплачений ним судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Шрамко Ю.Т.

Судді Донець В.А.

Костенко Д.А.