Справа № 452/1031/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року№ 876/2048/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2018 року у справі №452/1031/17 (суддя Пташинський І.А., м.Самбір, Львівської області) за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС та виконуючого обовязки заступника начальника Львівської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Митниця) та виконуючого обовязки заступника начальника Митниці начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 14.04.2017 №0940/20900/17 (далі Постанова).

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила Митниця, яка із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що поза увагою суду залишені надані Митницею докази, що підтверджують факт ввезення саме позивачем на митну територію України автомобіля, який у встановлений ст.95 Митного кодексу України (далі МК) строк не доставлений до митного органу, що і стало підставою для винесення стосовно останньої оскаржуваної Постанови.

Позивач відзиву на апеляцій скаргу не подавала.

Учасники справи в судове засідання не зявились про дату, час і місце розгляду справи були повідомленні належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що доказів, які б підтвердили факт ввезення саме ОСОБА_1 автомобіля на митну територію України не здобуто, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та накладення адміністративного стягнення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.03.2017 головним державним інспектором відділу інформаційно-аналітичної роботи управління протидії митним правопорушенням Митниці ОСОБА_3 складено протокол про порушення митних правил №0940/20900/17 (далі Протокол) щодо ОСОБА_1 У Протоколі зафіксовано, що 17.02.2016 близько 5/48 год через митний пост «Краковець» Митниці смугою руху позначеною символом зеленого кольору («зелений коридор») ввезено на митну територію України автомобіль марки «OPEL VEСTRA», VIN W0L000087R1002207, реєстраційний номер SJ52631 (PL) (далі Автомобіль) під керуванням позивача, яка слідувала з ОСОБА_4 до України у митному режимі «транзит». Згідно автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» та ЄАІС Держмитслужби України вказаний транспортний засіб з митної території України станом на 27.03.2017 не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений (а.с.5-7).

Відтак, ОСОБА_1 перевищено встановлений ст.95 МК строк доставки автомобіля більше ніж на 10 діб, чим порушено вимоги ч.3 ст.470 МК.

На підставі Протоколу, Митницею 14.04.2017 було прийнято Постанову, якою позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн (а.с.4).

Не погодившись із таким рішенням Митниці, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом. Зазначає, що у вказаному Автомобілі перетинала кордон у якості пасажира. На прикордонному та митному контролі з машини не виходила, її особу ніхто не встановлював. На митний огляд з належним їй паспортом звертався водій Автомобіля з яким та не знайома (а.с.7 зворот, пояснення до Протоколу).

Відповідно до ч.3 ст.470 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) перевищення встановленого ст.95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 95 МК встановлено строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту; зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.1 ст.486 МК завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.489 МК).

За змістом п.7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2005 №1118 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.11.2005 за №1428/11708;), (далі Правила; в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), власник транспортного засобу (далі ТЗ) або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, в обов'язковому порядку представляє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, зокрема: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних документів на ТЗ з відмітками про зняття ТЗ з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом.

Однак, жодних оригіналів чи копій документів на ввезений Автомобіль, а також тих, що посвідчують право власності чи користування ним митному органу позивач не надавала, копії таких відсутні в матеріалах справи.

До цього ж, судом першої інстанції та позивачем звернено увагу на те, що у роздруківках із електронного журналу пасажирського пункту пропуску (далі Журнал) наданих Митницею, що внесені до нього під час митного контролю містяться неточні відомості в частині невірного зазначення населеного пункту де проживає ОСОБА_1, номера закордонного паспорта та персонального номера останньої. Таким чином, анкетні дані позивача вказані в документах, які підтверджують переміщення Автомобіля не відповідають фактичним даним (а.с.96-97).

Крім цього, позивачем подано до суду першої інстанції документи про те, що вона зверталась до місцевого відділу поліції з вимогою вжиття заходів щодо встановлення особи, яка шахрайським способом скориставшись її особистими документами ввезла автомобіль іноземного виробництва на її імя на територію України, про притягнення такої до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України. Вказана заява зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000617 та перебуває на стадії досудового слідства (а.с.33, 35-36, 56, 89-91).

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відповідачем не наведено належних доказів того, що саме ОСОБА_1 ввезено в Україну в режимі «транзит» Автомобіль, оскільки інформації про приналежність автомобіля до країни, фізичної чи юридичної особи, надання позивачу права на користування чи розпоряджання даним Автомобілем в матеріалах справи не має.

Посилання апелянта на те, що наявність різних даних у Журналі щодо ОСОБА_1 є лише очевидними описками, що допущені при внесенні інформації до відповідних баз даних, на думку апеляційного суду не можуть вважатися належним спростуванням існування таких помилок, оскільки при митному оформленні ТЗ інспектор зобовязаний правильно внести у бази даних інформацію про автомобіль, що ввозиться та його власника, щоб в подальшому використовувати такі дані під час митного контролю у разі ввезення та вивезення у встановлені строки ТЗ за межі митної території України, а також з метою уникнення подібних ситуацій.

Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи скаржника, згідно яких такий посилаючись на п.9 Правил, де зазначено, що не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження) стверджує, що у позивача наявні документи на право користування Автомобілем, однак при цьому згадки про такі документи не містяться ні в Протоколі, ні у Постанові, а також, як уже наголошувалось, відсутні в матеріалах справи.

У зв'язку з цим, вірними є висновки суду першої інстанції що вина позивача у вчиненні інкримінованого їй діяння не доведена, а тому Постанова є протиправною.

Таким чином, встановлено, що прийняттям спірної Постанови відповідачем було порушено, гарантоване статтями 486, 489 МК, право позивача на своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясування обставин при розгляді справи про порушення митних правил, за захистом якого особа звернулася до адміністративного суду.

Відповідно до ст.316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги ч.1 ст.486, ст.489 МК, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу Митниці слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 322, 321, КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7