Справа № 819/68/18
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/68/18

14 березня 2018 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баб'юка П.М.

за участю:

секретаря судового засідання Косюк О.П.

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гірняка В.М.,

представника третьої особи Кулини М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тиха, 6" про визнання протиправним та скасування пункту 8 додатку до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1026 від 27.12.2017 в частині,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_4 (надалі - позивач, ОСОБА_4.) із позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради (надалі - відповідач, ВК Тернопільської МР), в якому з врахуванням змін позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1026 від 27.12.2017 в частині демонтажу тимчасової споруди (металевого вагону) за адресою: АДРЕСА_1 що передбачено пунктом 8 в додатку до цього рішення.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні 27.02.2018 судом задоволено клопотання відповідача про залучення до участі в даній адміністративній справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає на стороні відповідача - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тиха, 6" (надалі - третя особа ,ОСББ "Тиха, 6").

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.12.2017 відповідач прийняв рішення № 1026, яким доручив постійно діючій робочій групі організувати та провести роботи з демонтажу тимчасових споруд згідно з додатком до рішення. Згідно з пунктом 8 переліку - додатку до вказаного рішення демонтажу підлягає тимчасова споруда (металевий вагон) по АДРЕСА_1, зазначений в пункті 8 об'єкт як "металева конструкція" є гаражем, який позивачем отриманий у спадщину відповідно до свідоцтва від 10.09.1998.

Крім того, позивач зазначила, що рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 11.10.2000 №1004 погоджено встановлення металевого гаража на території будинковолодіння що належить позивачу.

Позивач вважає протиправним рішення відповідача в частині демонтажу належного позивачеві на праві власності гаражу, а тому, звернулася із даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив відповідача та наданих до матеріалів справи доказів.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зокрема, відповідач зазначив, що позивачем не представлено документу, який би визначав ОСОБА_4 власником нерухомого майна, гаража по АДРЕСА_1, правовстановлюючого документу на користування земельною ділянкою, на якій розміщений спірний об'єкт нерухомого майна та прийняття його до експлуатації. Долучені позивачем до матеріалів справи документи свідчать лише про спадкування позивачем дощатого гаража, (за результатами технічного обміру Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації - металевого гаража), який в подальшому, рішенням виконавчого комітету №1004 від 11.10.2000, погодженого для встановлення на території будинковолодіння, тобто стосуються малої архітектурної форми, державна реєстрація прав власності на яку законодавством не передбачена.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та наданих до матеріалів справи доказах. Додатково вказав, що дійсно, рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1004 від 11.10.2000 затверджено висновки по встановленню металевого гаража на території будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, м. Тернопіль, проте, в цьому рішенні йшлося про погодження встановлення тимчасової споруди, а не об'єкту нерухомого майна. Тому, виконавчий комітет вправі виносити рішення про демонтаж таких тимчасових споруд, які порушують містобудівні норми.

Представник третьої особи проти позовних вимог заперечив. Зокрема, повідомив, що на даний час в провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходиться справа №607/13686/16-ц за позовом ОСББ "Тиха, 6" до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В даній справі ОСББ "Тиха, 6" просить суд зобов'язати ОСОБА_4 забрати металеву конструкцію з прибудинкової території ОСББ. В даній справі було призначено судом та проведена земельно-технічна експертиза №981/17-22 від 26.02.2018. Експертизою встановлено, що частини земельної ділянки ОСББ "Тиха, 6" та ОСОБА_4 накладаються і на ній знаходиться частина металевої конструкції, що належить ОСОБА_4

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як випливає з матеріалів справи, а саме, із свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.1998, зареєстрованого в реєстрі за №5-3984, виданого державним нотаріусом ОСОБА_6 першої Тернопільської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 успадкувала від батька - ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, в тому числі, гараж дощатий зазначений в генплані під літерою "Б" (аркуш справи 73) .

Відповідно до реєстраційного посвідчення Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації №599 від 2 жовтня 1998 року за ОСОБА_4 зареєстровано на праві приватної власності будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.1998 №5-3984 (аркуш справи 72).

Згідно з Державним актом про право приватної власності на землю від 09.06.2000 позивачу передано на підставі рішення ВК Тернопільської міської ради народних депутатів МР №428 від 17.05.2000 у приватну власність земельна ділянка площею 0,0876 га яка розташована по АДРЕСА_1 (аркуш справи 74).

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1004 від 11.10.2000 затверджено висновки по встановленню металевого гаража на території будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та зобов'язано внести відповідні зміни в технічну документацію (аркуш справи 12).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 складений 17.11.2000, під літерою "Б" значиться металевий гараж площею 24,8 м2; рік побудови - 1998; фундамент - моноліт (аркуші справи 13-15).

01.11.2017 ОСББ "Тиха, 6" звернулось із заявою до Тернопільського міського голови в якій зазначила, що власник будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 металевим гаражем перекрила міжбудинковий проїзд до будинку ОСББ "Тиха, 6"

28.11.2017 Управлінням муніципальної поліції направлено листа №697/19.1, адресованого начальнику відділу земельних ресурсів міської ради, з проханням вивчення питання законності розміщення вказаного гаража.

Відповідачем 27.12.2017 винесено рішення №1026 про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування (аркуш справи 47), відповідно до якого вирішено в 10-ти денний термін провести роботи з демонтажу тимчасових споруд, власники яких не встановлені згідно з додатком до рішення. Відповідно до пункту 8 додатку до даного рішення до переліку об'єктів, які підлягають демонтажу, включено тимчасову споруду (металевий вагон), що знаходиться по АДРЕСА_1

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності Законодавство у сфері містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI (надалі - Закон № 3038-VI ) відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України "Про Генеральну схему планування території України", "Про основи містобудування", "Про архітектурну діяльність", "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду", "Про землеустрій", іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 6 Закону № 3038-VI управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Згідно із частинами 2, 3 статті 8 Закону № 3038-VI планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Таким чином, суд вважає безпідставними твердження відповідача необхідності державної реєстрації прав на зазначене нерухоме майно у відповідності із нормами статті 182 ЦК України (набрав чинності з 01.01.2004), Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (набрав чинності з 03.08.2004), Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011) , Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (набрав чинності з 01.01.2016), Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (набрав чинності з 30.04.2011).

Зазначені нормативно-правові акти набули чинності пізніше, ніж був споруджений відповідний гараж (як випливає із технічного паспорта, рік побудови - 1998). Тобто його будівництво, виникнення права власності на нього, введення в експлуатацію не регулюється нормами зазначених відповідачем нормативно-правових актів.

Станом на момент виникнення права власності у позивача на нерухоме майно по АДРЕСА_1 порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні визначала Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.98 №121 (надалі - Інструкція №121).

Відповідно до пунктів 1.4; 1.5; 1.6 Інструкції №121 державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності.

Згідно із підпунктом "а" пункту 1.9 Інструкції №121 до об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться житлові і нежитлові будинки, садові будинки, дачі, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках вулиць, площ і провулків під окремими порядковими номерами.

Відповідно до пункту 3 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна Інструкції №121 належать свідоцтва про право на спадщину, видані державними нотаріальними конторами.

Як встановлено судом, 02.10.1998 Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на будинковолодіння АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 10.09.1998. Серед майна, право власності на яке було зареєстровано належав і дощатий гараж, який в подальшому за погодженням з тим же Виконавчим комітетом Тернопільської ради був замінений на металевий.

Таким чином, твердження відповідача про те, що позивачем не представлено документу, який би визначав ОСОБА_4 власником гаража по АДРЕСА_1 спростовуються зазначеними матеріалами справи.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до державного акта №2441 від 19.06.2000 позивачу на праві приватної власності належить і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норма закріплена й в статті 321 Цивільного кодексу України. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а водночас і в утриманні від безпідставного заволодіння майном та завдання йому шкоди.

З наданих позивачем суду доказів вбачається, що рішенням ВК Тернопільської МР №1004 від 11.10.2000 затверджено висновки щодо встановлення вказаного металевого гаража ОСОБА_4 та зобов'язано внести відповідні зміни у технічну документацію.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно із статтею 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів.

Відповідно до статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та іншими організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Тобто, відповідачем прийнято рішення відповідно до зазначених норм законодавства та фактично дозволено встановлення вказаного металевого гаража, а позивачем на виконання даного рішення відповідача вчинено відповідні дії щодо виготовлення технічного паспорта.

Представником відповідача не надано доказів, які б підтверджували, що встановлений позивачем гараж є тимчасовою спорудою.

Однак, навіть якщо припустити, що спірний гараж не являвся б нерухомим майном, матеріалами справи підтверджується право власності позивача на вказаний об'єкт, зареєстроване ще з 02.10.1998. Крім цього, згоду на встановлення металевого каркасу гаража надано самим відповідачем рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1004 від 11.10.2000. Більше того, вказаним рішенням затверджено висновки по встановленню металевого гаража саме на території будинковолодіння позивачки та без встановлення будь-якого терміну його дії.

Тобто, матеріалами справи підтверджується, що на території будинковолодіння АДРЕСА_1, що перебуває у приватній власності ОСОБА_4 (позивач) знаходиться гараж, який відповідно до свідоцтва про право на спадщину та реєстраційного посвідчення (аркуші справи 72, 73) з 1998 року належить позивачці. Крім цього, висновки щодо встановлення металевого каркасу вказаного гаража у 2000 році погоджені рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради (відповідач). Також суд звертає увагу, що за позивачем у встановленому порядку оформлене право власності на земельну ділянку для обслуговування будинковолодіння АДРЕСА_1 (аркуш справи 74).

Відповідно до ст.ст.316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Оскільки, позивач є власником спірного майна (гаража), то останній має право відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб здійснювати права володіння, користування та розпоряджання.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Такі ж гарантії закріплені і в ст.41 Конституції України.

Матеріалами справи не підтверджено, а відповідачем не доведено правомірності оскарженого рішення щодо обмеження (позбавлення) позивача у праві його приватної власності на спірне майно.

Крім цього, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1026 від 27.12.2017 в частині демонтажу гаража ОСОБА_4 відповідач фактично відмінив своє рішення №1004 від 11.10.2000, яким затверджено висновки по його встановленню.

На підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1004 від 11.10.2000 позивачем реалізовано своє право щодо встановлення металічного гаража та виготовлено технічний паспорт, у зв'язку з чим, відповідач не вправі був самостійно, без погодження з позивачем, приймати оспорюване рішення №1026 від 27.12.2017 про його демонтаж. У разі наявності заперечень позивача, таке питання могло бути вирішене відповідачем лише в судовому порядку.

Натомість, як встановлено судом з матеріалів справи, в провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходиться справа №607/13686/16-ц за позовною заявою ОСББ "Тиха,6" до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. У позовних вимогах вказано: зобов'язати ОСОБА_4 протягом 30 календарних днів забрати металевий паркан з території ОСББ "Тиха,6", забрати металеву конструкцію з території ОСББ "Тиха, 6", не чинити перешкод співвласникам ОСББ "Тиха, 6" в користуванні прибудинковою територією по вул. Тиха, 6.

Як випливає з матеріалів справи, позовна заява отримана Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 01.12.2016 та станом на 14.03.2018 рішення у даній справі судом не прийнято.

Тобто, на момент звернення третьої особи з приводу самовільного перекриття міжбудинкового проїзду та встановлення металевого залізнодорожнього вагону (01.11.2017) , та на момент прийняття оскарженого рішення відповідачем (27.12.2017), в провадженні Тернопільського міськрайонного суду на розгляді перебувала справа, предметом розгляду якої власне і є правомірність розміщення спірного гаража та користування земельною ділянкою на якій він знаходиться.

Таким чином, до вирішення вказаного спору судом, відповідач не мав права втручатись у правовідносини між власниками суміжних земельних ділянок та приймати оскаржене рішення.

Щодо висновку земельно-технічної експертизи №981/17-22 від 26.02.2018 у цивільній справі №607/13686/16ц якою встановлено, що частини земельних ділянок ОСББ "Тиха, 6" та ОСОБА_4 накладаються і на ній знаходиться частина металевого гаража, що належить ОСОБА_4, суд зазначає, що станом на час прийняття відповідачем оскарженого рішення (27.12.2017) вказаного висновку експертизи не було, а тому, результати останньої не могли братись до уваги при його прийнятті.

Крім цього, право власності на будинковолодіння з спірним гаражем та на земельну ділянку позивачем зареєстровано значно раніше ніж на земельну ділянку ОСББ "Тиха, 6", у зв'язку з чим, питання накладення зазначених ділянок потребує більш детального вивчення, що теж не було предметом дослідження при прийнятті оскарженого рішення, натомість, є предметом розгляду в судовій справі №607/13686/16ц.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача та наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1, 46008; ідент. код НОМЕР_1) до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради (місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46001; ) задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1026 від 27.12.2017 в частині демонтажу тимчасової споруди (металевий вагон) за адресою АДРЕСА_1, вказаної в додатку до даного рішення у пункті 8 Переліку об'єктів, які підлягають демонтажу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 березня 2018 року.

Головуючий суддя Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб'юк П.М.