Справа № 812/1689/16
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року справа №812/1689/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Терзі Д.А., за участю представника позивача Лушер Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 р. у справі № 812/1689/16 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області до Приватного акціонерного товариства "Сталь" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,-

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2016 року Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Сталь" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 та № 2 за період з 01.09.2015 по 30.11.2016 у сумі 6523343,55 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03.01.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року позовну заяву керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до приватного акціонерного товариства "Сталь" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій залишено без руху та надано прокурору п'ять днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме обґрунтування підстав звернення до суду з позовом в інтересах управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (а.с.53-54 т.4).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року позовну заяву керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до приватного акціонерного товариства "Сталь" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій залишити без розгляду через неусунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 01.02.2018 року (а.с.69-72 т.4).

Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право прокурора на звернення до суду з позовом в інтересах держави передбачено Конституцією України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99 зазначено, що "інтереси держави" є оціночним поняттям і прокурор самостійно визначає в чому саме відбулось порушення інтересів держави. Зазначив, що неможливість управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області через відсутність коштів на сплату судового збору звернутись до суду про стягнення з ПрАТ "Сталь" заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій в сумі 6523343,55 грн. створює загрозу несвоєчасності акумулювання коштів, заборгованість має тенденцію зростання. Звернення управління Пенсійного фонду України з позовом про стягнення зазначеної заборгованості за відсутністю коштів на сплату судового збору носило формальний характер, оскільки позовні заяви були повернуті. Інших заходів щодо стягнення заборгованості Управлінням не вживались. Таким чином, підставою для представництва в суді органами прокуратури інтересів держави в особі управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області є бездіяльність, що виражена у неспроможності органів Пенсійного фонду України протягом тривалого часу вжити дієвих заходів щодо захисту інтересів держави в частині реального надходження коштів до бюджету. На час звернення прокурора з позовом до суду, так і на даний час органи Пенсійного фонду України не звільнені від сплати судового збору. Також апелянт зазначає, що з урахуванням положень ст.. 171 КАС України в редакції закону № 2147 від 03.10.2017 року, суд при вирішенні питання про відкриття провадження по справі вирішував питання щодо відсутності підстав для залишення позову без руху, та не знайшовши таких відкрив провадження у справі. Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції вже приймались рішення по суті за антологічними позовними заявами (а.с.83-85).

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не з'явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

29 грудня 2016 року Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області звернувся з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Сталь" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 та № 2 за період з 01.09.2015 року по 30.11.2016 року у сумі 6523343,55 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03.01.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року позовну заяву керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області залишено без руху на підставі ч. 13 ст. 171 КАС України та надано прокурору п'ять днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме обґрунтування підстав звернення до суду з позовом в інтересах управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (а.с.53-54 т.4).

Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області на виконання ухвали надіслав клопотання про усунення недоліків (а.с.58-62 т.4).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року позовну заяву керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області залишено без розгляду через не усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 01.02.2018 року (а.с.69-72 т.4).

Залишаючи позовні вимоги без розгляду, суд першої інстанції дійшов до висновку, що прокурор не обґрунтував наявність підстав для представництва ним інтересів має управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області у суді, а тому позовна заява прокурора на час відкриття провадження у даній справі не відповідала вимогам КАС України.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до пп.10 п.1 «Перехідних положень» Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє з 15.12.2017 року), встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, що діє з 15.12.2017 року), суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно п.5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, що діє з 15.12.2017 року), в позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За частиною 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, що діє з 15.12.2017 року), позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до п. 4 частини 1 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, що діяла до 15.12.2017 року), у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

За частиною 2 зазначеної статті, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Згідно частини четвертої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, що діє з 15.12.2017 року), прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Статтею 60 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, що діяла до 15.12.2017 року) передбачалось, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно п.1 ч.6 статті 23 Законуну України «Про прокуратуру» ( в редакції на час звернення з позовом), під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження - звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII ( в редакції на час звернення з позовом), прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За приписами ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Отже, з системного аналізу викладених норм слідує, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді, а саме: надано докази порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу, підстави для представництва прокурором інтересів держави повинні бути підтверджені судом.

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, врегульовано розділом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663 (далі за текстом - Інструкція № 21-1).

За приписами пункту 6.4 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів ПФУ щорічно у повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом десяти днів з новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до ПФУ зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, що визначено пунктом 6.8 Інструкції.

У випадку, якщо підприємство не виконує вищезазначений обов'язок у Пенсійного фонду України в особі його територіальних підрозділів виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що Управління Пенсійного фонду наділо правом на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Відповідно до матеріалів справи, зазначена позовна заява подана прокурором в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, прокурор повинен обґрунтувати підстави для представництва, а саме докази порушення або загрози порушення інтересів держав, та не здійснення або неналежним чином здійснення Управлінням Пенсійного фонду захисту цих інтересів.

Посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99 в якому зазначено, що "інтереси держави" є оціночним поняттям і прокурор самостійно визначає в чому саме відбулось порушення інтересів держави, колегія суддів не приймає, оскільки , вказане рішення було прийнято до набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII, який вимагає надання прокурором докази порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади.

Відповідно до позовної заяви та заяви про усунення недоліків, порушення інтересів полягало в тому, що заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій в сумі 6523343,55 грн. створює загрозу несвоєчасності акумулювання коштів, заборгованість має тенденцію зростання. Підставою для представництва в суді органами прокуратури інтересів держави в особі управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області є бездіяльність, що виражена у неспроможності органів Пенсійного фонду України протягом тривалого часу вжити заходи щодо захисту інтересів держави в частині реального надходження коштів до бюджету.

Підстава, зазначена прокурором, як причина звернення з апеляційною скаргою в інтересах Управління Пенсійного фонду, не може розглядатися, як неможливість Управління Пенсійного фонду звернутися до суду, оскільки законодавством було регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати з урахування майнового стану сторони. При цьому, відсутність фінансування не позбавляло права звернення до суду з належним клопотанням щодо вирішення процесуальних питань.

Також, з матеріалів справи вбачається, що управління Пенсійного фонду неодноразово зверталось з позовними вимогами заявленими у цій справі. Проте, ухвалами Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2016 року у справі № 812/215/16, від 02.07.2016 року у справі № 812/617/16, від 19.10.2016 року у справі № 812/1146/16 позовні заяви були повернуті позивачу через несплату судового збору. Отже, відсутність фінансування не позбавляло Управління Пенсійного фонду можливості звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що звернення до суду з позовом без сплати судового збору не може вважатись формальним та вказувати на не здійснення або неналежним чином здійснення Управлінням Пенсійного фонду захисту інтересів держави, оскільки Управління не має право здійснювати не цільове використання коштів Пенсійного фонду України, напрямки використання яких він визначає.

Також, з наданого Управлінням Пенсійного фонду клопотання та даних Єдиного державного реєстру судових рішень, підтверджується, що Управлінням Пенсійного фонду постійно звертається до суду з позовами про стягнення заборгованості.

Отже, у даному випадку не вбачається, що Управлінням Пенсійного фонду не здійснювались або неналежним чином здійснювались заходи із захист інтересів держави.

Крім того, на час звернення прокурора до суду з даним позовом 29.12.2016, було внесено до Закону України "Про судовий збір" згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", текст якого опубліковано в газеті Голос України № 248 від 27.12.2016, з 01.01.2017 від сплати судового збору звільнено Пенсійний фонд України та його органи.

Зазначене вказує, що на час звернення прокурора з позовом, було законодавчо визначено можливість в подальшому з 01.01.2017 року звернутись Управлінню Пенсійного фонду самостійно до суду щодо стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій з ПАТ "Сталь" без сплати судового збору.

Таким чином, прокурором не було надано переконливих доказів, що Управлінням Пенсійного фонду здійснює захист інтересів держави неналежним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 р. у справі № 812/1689/16 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 р. у справі № 812/1689/16 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено та підписано 20 березня 2018 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова