Справа № 206/830/18
Суддя: Маштак К. С.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 206/830/18
Провадження № 2-а/206/20/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора сержанта поліції роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3, Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суд-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з даним позовом з огляду на наступні обставини. 04.02.2018 позивач рухаючись по вул. Любарського у місті Дніпро, керуючи транспортним засобом був зупинений інспектором сержантом поліції ОСОБА_3Далі, відносно позивача було складено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення п. 9.2б ПДР України, оскільки позивач здійснив поворот праворуч з вул. ОСОБА_4 на вул. Любарського і не ввімкнув показник повороту. Однак, позивач заперечував свою провину та посилаючись на приписи п. п. 1.4., 9.4. ПДР України, вказав, що перехрестя вулиць Любарського та ОСОБА_4 мають "Т" образний вигляд. Так, позивач, рухаючись знизу до даного перехрестя по вул. ОСОБА_4, побачив встановлений знак 5.56. "Схема об'їзду" в зв'язку із ремонтними роботами на ділянці дороги вул. Любарського. Рух наліво, також, було заборонено знаками 3.2. "Рух заборонено" та 1.25 "Дорожні роботи". Більш того, рух зліва було перегороджено бетонними блоками, та будівельними матеріалами (великими кучами піску та щебня), що взагалі унеможливлювали будь-який рух наліво. Тобто, станом на 04.02.2018, єдиним можливим та логічним напрямком руху на даній ділянці дороги був лише поворот направо. Рух наліво був заборонений згідно АДР та фізично заблокований. А тому, враховуючи дорожню обстановку, що сталась позивач не ввімкнув показчик правого повороту, щоб не вводити в оману інших учасників дорожнього руху, які могли на той час там бути, що ніби то позивач має намір заїхати на прилеглу територію, або зупинити автомобіль. Також, позивач посилався на відсутність можливості скористатись правами передбаченими ст. 298 КУпАП, порушення ст.ст. 256, 258 щодо складання протоколу на вимогу позивача. В зв'язку із чим, позивач просив скасувати постанову, якою відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності. У судовому засіданні позивач підтримав викладені в позові обставини та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не вявились, до канцелярії суду надано відзив на позов, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позову.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що фактично, повертаючи на право позивач не мав іншої альтернативи, оскільки поворот на ліво був фізично перекритий, інших шляхів/поворотів не було. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та свідка, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями).

Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

За змістом статті 31 Закону "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що 04.02.2018 відносно ОСОБА_1 була складена постанова серії ЕАА № 284980 про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв'язку із тим, що водій, тобто позивач, здійснив поворот праворуч з вул. ОСОБА_4 на вул. Любарського і не ввімкнув показник повороту, чим порушив п. 9.2 б ПДР.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше. Згідно з ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно п.п.9.2б затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 Правил дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до п.п.9.4 абз.1 ПДР сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

При цьому, виходячи з аналізу положень ПДР під зміною напрямку руху (зокрема поворотом) розуміється не будь-який фізичний (у просторі) напрямок руху транспортного засобу, а напрямок, визначений згідно з цими Правилами - рух головною чи другорядною дорогою, пішохідним переходом, велосипедною доріжкою тощо. Допоміжною ознакою напрямку руху виступає індивідуальна назва, нумерація, шосе, автодорога, тощо.

З пояснень позивача вбачається, що останній рухався вулицею, яка на перехресті повертала праворуч, можливість інших напрямків була фізично неможлива про що свідчили встановлені відповідні знаки.

Таким чином, суд вважає, що у даній ситуації позивач не здійснював зміну напрямку руху.

Та обставина, що він проїжджав перехрестя не впливає на висновок суду, бо такий проїзд вимагає вмикання покажчика руху саме при зміни транспортним засобом дороги, по якій він рухається, на іншу.

Таким чином, увімкнення покажчику повороту було обов'язковим при наявності інших можливих шляхів, поворотів, у той час як відсутність увімкненого покажчика повороту свідчила про продовження руху позивачем, і навпаки, подання сигналу повороту у даному випадку могло бути незрозумілим для інших учасників руху.

В зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що позивач не був зобов'язаний вмикати покажчик повороту, тому, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню. Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає закриттю. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 122, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, ст.ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 286 КАС України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 до інспектора сержанта поліції роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 (місцезнаходження: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20а), Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20а) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити повністю. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАА № 284980 від 04.02.2018 щодо вчинення ОСОБА_2адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом. Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, що відповідає п. 15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України.

Повне судове рішення суду складено 16.03.2018

Суддя К.С. Маштак