Справа № 530/1280/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Должко С.Р.

Суддя-доповідач: Бартош Н.С.

22 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 530/1280/17

Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Мінаєвої О.М., Курило Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Міністерства внутрішніх справ України на постанову Зіньківського районного суду Полтавської області (суддя Должко С.Р.) від 11.12.2017 р. по справі № 530/1280/17

за позовом ОСОБА_2

до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними та скасувати рішення МВС України викладене у листі № 15/2-2420 від 12.07.2017 р., щодо відмови нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_2; визнати протиправним та скасувати рішення УМВС в Полтавській області викладене у листі № 4/1700 від 26.07.2017 р., щодо відмови нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_2; зобов'язати МВС України призначити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням інвалідності II групи; зобов'язати УМВС України в Полтавській області виплатити ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями УМВС України в Полтавській області різницю одноразової грошової допомоги в сумі 274040,00 грн., одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням інвалідності II групи.

Постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 11.12.2017 р. по справі № 530/1280/17 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2; зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 11.12.2017 р. по справі № 530/1280/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач, Міністерство внутрішніх справ України, також не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 11.12.2017 р. по справі № 530/1280/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу відповідача не подав.

Відповідач, Міністерство внутрішніх справ України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність судового рішення, у зв'язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг та відзив на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 2001 року проходив службу в органах внутрішніх справ до 06.11.2015 р. Наказом № 625 о/с начальника Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Полтавській області від 06.11.2015 р. ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії АВ № 0188395 від 24.02.2016 р. працівнику міліції ОСОБА_2 вперше встановлено ІІ групу інвалідності починаючи з 12.02.2016 р., захворювання пов'язане з виконанням службових обов'язків, із втратою 70% професійної працездатності.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ, але 30.05.2017 р. листом УМВС України в Полтавській області йому було повідомлено, що відповідно до постанови Кабміну № 850 від 21.10.2015 р., а саме п. 3.2 вважають, що з моменту первинного огляду минуло більше двох років, а тому документи повернуто ОСОБА_2

Судом першої інстанції також встановлено, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області отримало лист ДФОП МВС від 30.05.2017 р., в якому вказано, що відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 530/1626/16-а від 18.04.2017 р., на підставі п. 3.2 Порядку № 850.

На підставі вищевказаного листа, позивачу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області надіслало повідомлення від 26.07.2017 р. за № 4/1700, в якому зазначено про те, що матеріали на виплату одноразової грошової допомоги повернуті ДФОП МВС України без права на виплату через невідповідність вимогам пункту п. 4 Порядку № 850 у зв'язку з тим, що після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснює виплати одноразової грошової допомоги лише після отримання прийнятого Міністерством внутрішніх справ України рішення про її призначення, але враховуючи, що звернення про виплату одноразової грошової допомоги Міністерством внутрішніх справ України не розглянуто та відповідного рішення не прийнято, суд визнав, що відповідачем (МВС України) допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання МВС України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції зазначив, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до постанови Зіньківського районного суду Полтавської області та Харківського апеляційного адміністративного суду по справі 530/1626/16-а встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 2001 року до 06.11.2015 р. З висновку службового розслідування обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю заступника начальника сектору ДІМ Зіньківського РВ ГУМВС України старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 вбачається, що 14.01.2010 р. позивач, виконуючи службові обов'язки заступника начальника сектору ДІМ Зіньківського району Полтавської області, у результаті ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому правої лопатки, перелому шостого ребра зліва, забійної рани голови і правої кісті, забою грудного відділу хребта і грудної клітки, що відповідно до висновку службового розслідування обставин дорожньо-транспортної пригоди від 15.01.2010 визнані такими, що отримані в період проходження служби. З урахуванням наведеного, Зіньківським РВ УМВС України в Полтавській області складено акт про нещасний випадок форми Н-5 від 19.04.2010 р. та акт розслідування нещасного випадку форми Н-1 від 19.04.2010 р., а 12.07.2010 р. Полтавською обласною МСЕК № 2 позивачу видано довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії ВМ-1 № 000582, за змістом якої ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_2 становить 10%. Відповідно до постанови військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» від 18.12.2015 р. № 15/25 позивача визнано обмежено придатним до військової служби, причина - травма, пов'язана з виконанням службових обов'язків, а 24.02.2016 р. Полтавською обласною МСЕК №2 ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 70%, причина втрати професійної працездатності: травма, пов'язана з виконанням службових обов'язків, про що видано довідку серії АГ № 0005048, виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією та довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0188395.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв'язку із встановленням ОСОБА_2 2 групи інвалідності, позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ, але 30.05.2017 р. листом УМВС України в Полтавській області йому було повідомлено, що відповідно до постанови Кабміну № 850 від 21.10.2015 р., а саме п. 3.2 вважають, що з моменту первинного огляду минуло більше двох років, а тому документи повернуто ОСОБА_2 Крім того, позивач отримав листа Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 26.07.2017 р. за № 4/1700, яким повідомлений про те, що матеріали на виплату одноразової грошової допомоги повернуті ДФОП МВС України без права на виплату через невідповідність вимогам пункту п. 4 Порядку № 850 у зв'язку з тим, що після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

З наведеного вбачається, що фактично єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ слугувала та обставина, що на момент звернення позивача за отриманням цієї допомоги, з моменту первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 5 р. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (який набрав чинності 07.11.2015 р.) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію». Відповідно до п. 15 р. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку № 850).

Пунктами 7-9 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно із п. 1 р. ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до п. 5 р. III Порядку № 4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

За пунктом 1 Розділу IV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Рішення про призначення виплати ОГД приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п'ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 2 Розділу IV Порядку № 4).

Положеннями Порядку № 850 та Порядку № 4 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності проводиться за останнім місцем служби. Таким чином, заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності має бути подана працівником за останнім місцем служби.

Окрім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 916 від 12.09.2016 р. «Про внесення зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» стосовно випадків, за яких призначається ОГД, пункт 5 розділу I доповнено підпунктом 4 змісту щодо пов'язаності інвалідності поліцейського з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що є обставиною, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Судовим розглядом встановлено, що під час встановлення позивачу у 2010 році відсотку втрати працездатності, йому була виплачена грошова допомога у розмірі 1560,00 грн. При цьому, доказів того, що позивачу у 2010 році встановлювалася група інвалідності матеріали справи не містять.

В той же час, згідно акту огляду МСЕК серії АВ № 0188395 від 24.02.2016 р. працівнику міліції ОСОБА_2 вперше встановлено ІІ групу інвалідності починаючи з 12.02.2016 р., захворювання пов'язане з виконанням службових обов'язків, із втратою 70% професійної працездатності.

Колегія суддів зазначає, що відповідач мотивував свою відмову у виплаті одноразової грошової допомоги наявністю обставин, передбачених п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850.

Згідно з вказаною нормою якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Однак Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені п. 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить, у зв'язку з чим, колегія суддів зазначає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («STRETCH v. THE UNITED KINGDOM» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy» № 36813/97).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку з приводу того, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», але виходячи з положень вказаних вище норм права, обов'язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України, а обов'язок щодо виплати одноразової грошової допомоги покладений на Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (на його правонаступника).

При цьому, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача, оскільки у відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р., під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Колегія суддів зазначає, що «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

В межах спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обраний належний спосіб захисту прав позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги та зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційних скарг його не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що постанова Зіньківського районного суду Полтавської області від 11.12.2017 р. по справі № 530/1280/17 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Міністерства внутрішніх справ України на постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 11.12.2017 р. по справі № 530/1280/17 - залишити без задоволення.

Постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 11.12.2017 р. по справі № 530/1280/17 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення дій - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначені ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Л.В. Курило

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 23.03.2018 року.