Справа № 478/1278/17
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 р. № 478/1278/17
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачів:1. Департаменту соціального захисту населення в Миколаївській області, вул. Акіма, 2, м. Миколаїв, 54003 2. Управління соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації Миколаївській області, вул. Миру, 193, смт.Казанка, Казанківський район, Миколаївська область,56002

про:визнання неправомірною дії, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся в Казанківський районний суд Миколаївської області з позовними вимогами до Департаменту соціального захисту населення в Миколаївській області та до Управління соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації в Миколаївській області про визнання неправомірною діяльність з розгляду звернень щодо визначення його статусу особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи та зобов`язання відповідачів вчинити дії з видачі посвідчення ОСОБА_1 , як особі яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 01.10.1985 року був прийнятий на роботу в зелене господарство Казятинської виробничої ділянки. Згідно наказу №49-а від 13.06.1986 року для виконання робіт по вирубці лісу по станції Вільча Південно-Західної залізниці з 16.06.1986 року по 19.06.1986 року. Дані обставини підтверджуються довідкою №37 від 26.12.2011 року Відокремленого підрозділу Бердичівської дистанції захисних лісонасаджень Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західні залізниця» від 26.12.2011 року. Позивач вважає, що має право на соціальні гарантії пов?язані з виконанням ним робіт, пов?язаних з усуненням наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році. З метою отримання посвідчення він звертався до відповідачів, однак отримав відмову, не зважаючи на те, що надав довідку №37, три талони щодо отримання підвищеної зарплати, зазначив місце здійснення робіт (станція Вільча, що перебуває в 30-ти км зоні)№ надав копію медичної картки під спеціальним №20309 з червоною полосою, яка є доказом того, що він безпосередньо брав участь в ліквідації наслідків катастрофи.
22.08.2017 року ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області позов залишено без руху.
29.08.2017 року ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області відкрито провадження в адміністративній справі №478/1278/17 та витребувано необхідні докази.
21.09.2017 року від відповідача Департаменту соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації (далі: Відповідач 1) надійшли до Казанківського районного суду Миколаївської області, заперечення на адміністративний позов, згідно яких підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено посвідченням про відрядження в зону відчуження; військовим квитком і довідкою командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; довідкою про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту). Надана ОСОБА_1 копія довідки Бердичівської дистанції захисних лісонасаджень від 26.12.2011 №37 не містить відомостей про населенні пункти зони відчуження, в яких проводились роботи (смт. Вільча Поліського району Київської області відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення).
На запит було отримано копію талончиків про заробітну плату, які також не містять відомостей про населенні пункти зони відчуження, в яких проводились роботи. З цих підстав відповідач вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Управління соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації (далі: Відповідач 2) 26.09.2017 року надало до Казанківського районного суду Миколаївської області заперечення на позов, згідно яких просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, вважає, що свої повноваження щодо подання документів позивача на розгляд обласної комісії з розгляду питань, пов?язаних із видачею посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Миколаївської облдержадміністрації виконав належним чином.
12.10.2017 року адміністративну справу передано, в порядку статті 22 КАС України, в редакції що діяла на той момент, до Миколаївського окружного адміністративного суду.
03.11.2017 року ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду прийнято справу №478/1278/17 до свого провадження та призначено судовий розгляд справи.
27.11.2017 року сторони до суду не з?явились, справу було відкладено на 18.12.2017 року.
18.12.2017 року ухвалою суду, в зв?язку з набранням чинності КАС України в редакції 03.10.2017 року, призначено розгляд справи за правилами загального провадження на 22.01.2018 року.
22.01.2018 року на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов Департаменту соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації, згідно якого Відповідач 1 вважає позов необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні, а справу розглянути за відсутності його представника.
В підготовчому провадженні судом оглянуто оригінали та залучено до матеріалів справи копії трудової книжки та медичної карти позивача з червоною полосою.
22.01.2018 року ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 16.02.2018 року.
В судове засідання 16.02.2018 року сторони не з?явились.
Суд зважив на клопотання відповідача 1, та норми ч.9 ст. 205 КАС України та дійшов висновку, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважних представників сторін, відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає вирішенню спору.
Обставини справи, встановлені судом.
03.02.2017 року Відповідач 1 на звернення позивача щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, повідомив, що в копії довідки Бердичівської дистанції захисних лісонасаджень від 26.12.2011 року №37 не міститься відомостей про населені пункти зони відчуження, в яких проводились роботи (смт.Вільча Поліського району Київської області відноситься до зони безумовного (обов?язкового) відселення). На запити Відповідача 1 були отримані копії талончиків про заробітну плату, та про передачу архівних документів до архіву Козятинської дирекції залізничних перевезень, отримані документи не містять відомостей про населенні пункти зони відчуження, в яких проводились роботи, тому на підставі наявних документів ОСОБА_1 , немає можливості визначити статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Як вбачається з матеріалів справи в ході розгляду звернення позивача Відповідачем 1 було отримано такі відомості.
09.12.2016 року на запит Відповідача1 від 14.11.2016 року №3140/03, було отримано інформацію щодо ліквідації Бердичівської дистанції захисних лісонасаджень з 01.01.2012 року та передачу архівних документів Бердичівської дистанції захисних лісонасаджень до архіву Козятинської дирекції залізничних перевезень.
11.01.2016 року за №7 архіваріусом Козятинської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південо-західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Т.Г.Заічко надано відповідь на запит Відповідача 1 №3614/03 від 23.12.2016 року. Очевидно архіваріус помилилась в даті листа, оскільки запит був у грудні 2016 року, тому суд дійшов висновку, що відповідь надана в 2017 році. Згідно зазначеної відповіді, при ретельній перевірці документів ОСОБА_1 , який працював робітником зеленого господарства Бердичівської дистанції захисних лісонасаджень, розпорядження на відрядження не збереглося, оскільки термін зберігання 5 років, книги наказів за 1986 рік в архів Козятинської дирекції на збереження не поступали. Також надано талончики про заробітну плату за шостий, сьомий, восьмий місяці 1986 року.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 , наказом №34 від 30.09.1985 року прийнятий на роботу працівником зеленого господарства 3-го розряду Козятинської виробничої ділянки.
Наказом №49-а від 13.06.1986 року «Про відрядження працівників» ОСОБА_1 був направлений для виконання робіт з вирубки лісу по ст.Вільча Південо-Західної залізниці в період з 16.06.1986 року по 19.06.1986 року, що підтверджується довідкою від 26.12.2011 року №37.
Згідно листа №09-2/82, що надійшов від Козятинської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південо-західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на виконання ухвали Казанківського районного суду від 29.08.2017 року, відомості щодо працевлаштування ОСОБА_1 підтверджено, але документів «про відрядження працівників Бердичівської дистанції захисних лісонасаджень ПЗЗ для виконання робіт по вирубці лісу по ст.Вільча Південно-Західної залізниці; роботу (службу) ОСОБА_1 у зоні відчуження з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році; участь його у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; підвищену оплату праці ОСОБА_1 в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту) та медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_1 за № 20309 в архіві Козятинської дирекції залізничних перевезень відсутні. Можливо, що такі документи в свій час не були передані адміністрацією Бердичівської дистанції захисних лісонасаджень та Державним закладом «Відділкова лікарня станції Козятин ПЗЗ»».
Судом було залучено копію трудової книжки ОСОБА_1 , на сторінці 31 якої 07.08.1986 року внесено запис на підставі наказу №15-н-1400 мовою оригіналу: «За выполнение срочного задания, связанного с ликвидацией последствий аварии Чернобыльской АЕС объявлена благодарность и выдана денежная премия» проставлено печатку Бердичівської дистанції захисних лісонасаджень.
Крім того, судом була оглянута та залучена читабельна копія медичної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з червоною полосою поперек лівого верхнього кута до нижнього правого кута, та особова медична карта ОСОБА_1 , згідно якої він направлений Бердичівською дистанцією захисних лісонасаджень для освідування до поліклініки ст.Казатин, причиною освідування зазначено-прибув з району зараження.
Суд оцінює дії Відповідача 1 відповідно до вимог ст.2 КАС України, згідно якої- завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року (з наступними змінами та доповненнями).
У відповідності до ст. 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон), учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження в 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 14 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені для виконання робіт у зазначеній зоні, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ та організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки.
Відповідно до ст.10 Закону, видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.
Статтею 14 Закону для встановлення пільг і компенсацій визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Так, пунктом 2 частини 1 статті 14 зазначеного Закону до категорії 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів…
Статтею 15 вищезазначеного Закону передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).
Учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи, згідно до вимог ст.65 Закону, за поданням районних державних адміністрацій Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою Міністрів АРК, державними адміністраціями областей, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями видаються посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Зазначені посвідчення є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами.
Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь в ліквідації аварії; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Оцінка судом доказів та висновки за результатами розгляду справи.
Враховуючи те, що Наказом №49-а від 13.06.1986 року «Про відрядження працівників» ОСОБА_1 був направлений для виконання робіт з вирубки лісу по ст.Вільча Південо-Західної залізниці в період з 16.06.1986 року по 19.06.1986 року, за повідомленням відповідача ст. Вільча Поліського району Київської області відноситься до зони безумовного (обов?язкового) відселення). Записи трудової книжки ОСОБА_1 , свідчать, що він безпосередньо був нагороджений за виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС. А, особова медична карта ОСОБА_1 , змістить відомості щодо його направлення на медичне освідування в поліклініку ст.Казатин, через прибуття з району зараження.
Суд вважає доведеним та безспірним, той факт, що позивач підтвердив участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, у саме в районі станції ст.Вільча Південо-Західної залізниці у період з 16.06.1986 року по 19.06.1986 року.
Тому доводи відповідача 1 необґрунтовані, а дії з відмови у визначенні ОСОБА_1 , статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС-є неправомірними, тому позов підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача 2 Управління соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації Миколаївської області, позов задоволенню не підлягає, оскільки даний суб`єкт владних повноважень не вчиняв дій відносно розгляду звернення позивача, а відповідно підготував подання від 29.09.2016 року №2778/05-03 та здійснив функцію з напралення матеріалів позивача на розгляд обласної комісії з розгляду питань пов`язаних із видачею посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Миколаївської облдержадміністрації.
Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем при зверненні до відповідача 1 з заявою щодо визначення його статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильскій АЕС надані документи, якими підтверджена його участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році протягом періоду, що пунктом 2 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» віднесено до категорії 2 осіб, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не довів та не обґрунтував її.
З огляду на задоволення позовних вимог, на підставі норм статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 1280 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення в Миколаївській області, що підтверджено квитанцією від 28.08.2017 року.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення в Миколаївській області (вул. Акіма, 2, м. Миколаїв, 54003 ) та Управління соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації Миколаївській області (вул. Миру, 193, смт. Казанка, Казанківський район, Миколаївська область, 56002 ) задовольнити.
2. Визнати неправомірними дії Департаменту соціального захисту населення в Миколаївській області щодо розгляду звернень ОСОБА_1 щодо визначення йому статусу особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи.
3. Зобов`язати Департамент соціального захисту населення в Миколаївській області вчинити дії з видачі посвідчення ОСОБА_1 , як особі яка постраждала від наслідків Чорнобильскої катастрофи з врахуванням висновків викладених в рішенні суду.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення в Миколаївській області (вул. Акіма, 2,Миколаїв,54003 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 1280 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник