Справа № 807/75/18
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Ужгород№ 807/75/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І

при секретарі судового засідання Кречко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньоворітської сільської ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування акту, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 22 березня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення складено в повному обсязі 26 березня 2018 року.

ОСОБА_1, в особі представника - адвоката ОСОБА_3, звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_2, яким просить скасувати рішення сесії Нижньоворітської сільської ради від 14.12.2017 року № 140 в частині затвердження Акту розгляду звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як протиправне та таке, що винесене всупереч вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 22.02.2018р. відкрито провадження у адміністративній справі та розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - п'ятнадцять днів з дня вручення йому копії даної ухвали суду та розяснено сторонам, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив, а тому, у відповідності до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), неподання Нижньоворітською сільською радою відзиву на позов кваліфікується судом як визнання позову.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішенням сесії Нижньоворітської сільської ради № 140 від 14.12.2017р. затверджено Акт розгляду звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у якому комісією у складі - голови земельно-узгоджувальної комісії ОСОБА_4, землевпорядника ОСОБА_5 та у присутності сільського голови ОСОБА_6, встановлено межу від кута будинку № 73, належного ОСОБА_2, в напрямку будинку № 77, належного позивачу, довжиною 5,50 м (з боку потічка) та від іншого кута довжиною 6,0 м. За даним рішенням, існуюча десятками років, фактична межа змінена (перенесена) і у користування ОСОБА_2 перейшла вся територія (площа) подвір'я будинковолодіння позивача, при цьому ОСОБА_2 не набув права власності на земельну ділянку, яка знаходиться під його житловим будинком. Вже на сьогоднішній час, на доділеній території останній розмістив будівельні матеріали. ОСОБА_1 вважає рішення двадцять першої сесії сьомого скликання Нижньоворітської сільської ради № 140 від 14.12.2017р. про затвердження Акту розгляду звернення громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таким, що суперечить вимогам земельного законодавства, тим самим дане рішення позбавило позивача права повноцінного користування подвір'ям, проїздом/проходом до власного будинковолодіння, його обслуговування, а також унеможливило на законних підставах набути права власності на земельну ділянку, закріплену під будівництво та обслуговування житлового будинку і споруд, відтак, останнє підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належать житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою: Воловецький район, с. Задільське, вул. Миру, 77, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 377 Цивільного кодексу України, у неї виникло право на землю під вказаними об'єктами нерухомості. Згідно записів Погосподарської книги та Земельно-кадастрової книжки Нижньоворітської сільської ради за даним дворогосподарством (с.Задільське, вул. Миру, 77) обліковується земельна ділянка загальною площею 0,56 га з якої: 0,07 га під будівництво та обслуговування житлового будинку і споруд, а також 0,49 га для ведення особистого селянського господарства і пасовища.

09.08.2017р. ОСОБА_1 звернулася до Нижньоворітської сільської ради із письмовою заявою про відновлення меж із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_2 (мешканець с.Задільське, вул. Миру,73), оскільки давноіснуюча огорожа (паркан) між дворогосподарствами, останнім незаконно знесена (знищена).

Рішенням сесії Нижньоворітської сільської ради № 140 від 14.12.2017р. затверджено Акт розгляду звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у якому комісією у складі - голови земельно-узгоджувальної комісії ОСОБА_4, землевпорядника ОСОБА_5 та у присутності сільського голови ОСОБА_6, встановлено межу від кута будинку № 73, належного ОСОБА_2, в напрямку будинку № 77, належного ОСОБА_1, довжиною 5,50 м (з боку потічка) та від іншого кута довжиною 6,0 м. За даним рішенням, фактична межа змінена (перенесена) і у користування ОСОБА_2 перейшла вся територія (площа) подвір'я будинковолодіння ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Змістом ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Судом встановлено, що батьки позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, у житловому будинку пращурів. З дня свого народження (10.08.1987р.) по сьогоднішній день у даному будинковолодінні зареєстрована та проживає позивач - ОСОБА_1. Після смерті батька (довідка виконкому Нижньоворітської сільської ради № 67 від 10.01.2018р.), на підставі виготовленої технічної документації, позивач стала законною власницею житлового будинку та господарських будівель за вказаною вище адресою, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.08.2017р.

Оскарженим рішенням, існуюча фактична межа змінена (перенесена) і у користування ОСОБА_2 перейшла вся територія (площа) подвір'я будинковолодіння позивача.

Згідно положень ст. 19 Закону України "Про землеустрій" до повноважень сільських рад у сфері землеустрою належать питання організації і здійснення землеустрою, а також контроль за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Землеустрій, відповідно до вимог ст. 20 та ч.2 ст.25 Закону України "Про землеустрій" проводиться в обов'язковому порядку шляхом розробки відповідної документації, до якої відноситься також і технічна документація із землеустрою щодо визначення і встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Порядок та підстави встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) визначені ст. 55 вказаного Закону.

Відповідно до приписів ст. 107 Земельного кодексу України, чинних на момент винесення незаконного рішення встановлено, що основою для встановлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Механізм встановлення меж земельних ділянок в натурі визначено Інструкцією про встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010р. № 376 (надалі - Інструкція). Згідно з пунктом 1.3 Інструкції межовий знак - це спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2.3 Інструкції комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає в себе: підготовчі робити, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками та інший перелік згідно вказаного пункту, який є обов'язковим. Згідно з п. 3.1 Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі межі земельної ділянки закріплюються межовими знаками. Закріплення межовими знаками земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою (п. 3.12 Інструкції). Виконавцем являється - юридична особа або фізична особа-підприємець, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням, та є сертифікованими у даній галузі.

З наведеного слідує, що до переліку виконавців із встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) не відносяться ані органи місцевого самоврядування, ані створені ними земельно-узгоджувальні комісії.

Розділами 2, 4 Інструкції деталізовано порядок та підстави встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Зокрема, пунктами 4,3 та 4,4 Інструкції прописано що відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої, відповідно до ст. 186 Земельного кодексу України, документації із землеустрою. У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

При складенні Акту розгляду звернення, земельно-узгоджувальна комісія не відновила наявну межу, яка по факту існувала та проходила від лівої сторони воріт вверх по проміжку між господарськими спорудами (сараями) на відстані 1-1,5 метра від стіни житлового будинку ОСОБА_2

26 січня 2018 року Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відповідно до вимог статей 6, 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", та на виконання Наказу № 46-ДК від 22.01.2018 року, проведено перевірку з питань дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки по вул. Миру, 77 с. Задільське Воловецького району. В ході перевірки встановлено, що при розгляді звернень Нижньоворітською сільською радою не додержано вимог ч.1, ч.2 ст. 159 Земельного кодексу України щодо строку розгляду заяв та повідомлення про час і місце розгляду (належним чином не повідомлено). За наслідками перевірки складено Акт № 16.4-02/13 та винесено Клопотання з питань дотримання вимог земельного законодавства за об039єктом земельною ділянкою № 16.2-05/2, яким Нижньоворітському сільському голові направлено для відповідного реагування акт перевірки та запропоновано вжити заходи для усунення вказаних порушень.

У відповідності до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 1 статті 9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, та в зв'язку з ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву, що кваліфіковано судом як визнання позову, позивачем доведено неправомірність оскарженого Акту та, відповідно, рішення органу місцевого самоврядування, в зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають вимогам закону та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, що підтверджується дослідженими належними та допустимими доказами, відтак, адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 72, 77, 139, 241 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (Закарпатська обл., Воловецький район, с. Задільське, вул. Миру, 77) до Нижньоворітської сільської ради (Закарпатська обл., Воловецький район, с. Нижні Ворота, вул. Центральна, 114), третя особа - ОСОБА_2 (Закарпатська обл., Воловецький район, с. Задільське, вул. Миру, 73), про визнання протиправним та скасування акту задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення двадцять першої сесії сьомого скликання Нижньоворітської сільської ради № 140 від 14.12.2017 року частково в частині затвердження Акту розгляду звернення громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2

3. Стягнути з Нижньоворітської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

4. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_9