Справа № 717/129/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 717/129/18

Головуючий у 1-й інстанції: Туржанський В.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

20 березня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2018 року (ухвалене в смт. Кельменці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника відділу прикордонної служби "Кельменці" Захарчука Андрія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника відділу прикордонної служби "Кельменці" Захарчука Андрія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з недоведеності позивачем обставин, що на його думку є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, через спростування останніх наявними в матеріалах даної справи доказами. Крім того, позивачем не оспорювався той факт, що останній в пункті пропуску через державний кодон України "Кельменці" без дозволу посадових осіб Державної прикордонної служби вийшов із автомобіля і відійшов від нього.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначив, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції невірно надав оцінку матеріалам справи, чим порушив норми матеріального та процесуального права, а тому просив скасувати постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2018 року та ухвалити нову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

20.03.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він вказував на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта та просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Крім того, 20 березня 2018 року до суду апеляційної інстанції відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки Захарчук А.В. перебуває у черговій відпустці за межами регіону та не може прибути на судове засідання.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з ч. 5 ст. ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи. Вказана норма не передбачає можливості продовження строку розгляду апеляційної скарги для даної категорії справ.

З урахуванням вказаної норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що клопотання відповідача не підлягає задоволенню, враховуючи скорочені строки розгляду даної категорії справи, та відсутність у клопотанні доводів та доказів, що підтверджують неможливість прибуття в судове засідання..

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони в судове засідання не з'явились, а в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.

Відповідно до постанови № 329276 від 19 січня 2018 року, винесеної начальником відділу прикордонної служби "Кельменці" Захарчуком Андрієм Володимировичем, позивач 19 січня 2018 року біля 11 години 55 хвилин в пункті пропуску через державний кордон України "Кельменці", без дозволу посадових осіб Державної прикордонної служби вийшов із автомобіля і відійшов від нього, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.202 КУпАП.

Вказаною постановою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 119 грн. 00 коп.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Прикордонний контроль осіб, транспортних засобів і вантажів здійснюється у місцях, зазначених статтею 5 Закону України "Про прикордонний контроль".

Основною метою діяльності інспектора є здійснення митних процедур щодо громадян, товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, боротьба з контрабандою та порушеннями митних правил.

Статтею 202 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду - виїзду.

Згідно п.19 ст. 1 Закону України „Про прикордонний контроль режим у пунктах пропуску через державний кордон - це порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов'язаної з пропуском через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів, який встановлюється наказом начальника органу охорони державного кордону, погодженим з органом доходів і зборів та керівником підприємства, на території якого розміщено пункт пропуску через державний кордон.

Відповідно до ст. 15 Закону України „Про прикордонний контроль з метою здійснення прикордонного контролю з одночасним забезпеченням безпеки та безперервності дорожнього руху всі переміщення осіб та транспортних засобів у межах території пункту пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення регулюються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України.

Даючи правову оцінку доводам апелянта про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови відповідачем не обґрунтовано прийнято рішення про притягнення ОСОБА_2 під час перевірки до адміністративної відповідальності за ст. 202 КУпАП, колегія суддів зважає на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 19.01.2018 року, близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_5 на автомобілі марки "Volkswagen" реєстраційний номер НОМЕР_1, в'їхав на міжнародний пункт пропуску для автомобільного для автомобільного сполучення "Кельменці". Після в'їзду (прибуття) у пункт пропуску ОСОБА_2, та передавши відповідні документи що посвідчують його як особу (внутрішній паспорт громадянина Молдови) та на транспортний засіб, яким він керував на той момент, працівникам прикордонної служби пункту пропуску "Кельменці" для здійснення їх перевірки під час прикордонного контролю, та під час перевірки залишився перебувати в автомобілі.

Разом з тим, після повідомлення працівниками прикордонної служби пункту пропуску "Кельменці" ОСОБА_2 про наявність спрацювань у базі даних відносно нього, позивача разом з автомобілем було поміщено якомога ближче до правого краю пункту пропуску.

Колегія суддів зазначає, що тривалість здійснення видів контролю у пунктах пропуску або пунктах контролю, як правило, не повинна перевищувати визначені контролюючими органами граничні часові нормативи здійснення контролю посадовими особами таких органів, які виконують свої функції у пунктах пропуску або пунктах контролю, та має бути такою, щоб забезпечити проведення мінімуму формальностей, необхідних для здійснення відповідного виду контролю, про що зазначено п. 12,13 типової Технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 451.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Кельменці-Ларга" затвердженої наказом Чернівецького прикордонного загону від 15.08.2015 року № 84, п. 5.2 якої визначено час, на здійснення контролю, осіб, транспортних засобів, визначений часовими нормативами, зокрема - для прикордонного контролю осіб встановлений час складає до 2 хв., транспортних засобів до 10 хв.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на протязі 12 хв., з моменту отримання документів відповідач мав би здійснити відповідний контроль та перевірку документів позивача, у разі чого надати вмотивовану відповідь у зв'язку із чим ОСОБА_2 не має права перетинати державний кордон України.

Проте, всупереч нормам чинного законодавства, перевірка документів позивача тривала з 10.00 год., до 11:50 год.

У зв'язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апелянта в тій частині, що працівниками прикордонної служби було порушено правила затверджені типовою технологічною схемою пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 451, а також технологічну схему пропуску осіб, затвердженої наказом Чернівецького прикордонного загону від 15.08.2015 року № 84.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що згідно угоди між Урядом України і Урядом Республіки Молдова про пункти пропуску через українсько-молдовський державний кордон і спрощений пропуск громадян, які проживають у прикордонних районах мав би бути застосований спрощений порядок його пропуску на територію України, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом п. 2.6. Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства (далі інструкція), які перетинають державний кордон затвердженої наказом адміністрації державної прикордонної служби України від 05.06.2012 року № 407 зазначено про те, що під час здійснення стандартної перевірки документів начальником підрозділу охорони державного кордону, у зоні відповідальності якого перебуває пункт пропуску, за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 11 Закону України "Про прикордонний контроль", може запроваджуватися спрощення порядку перевірки документів на в'їзд в Україну або виїзд з України чи в обох напрямках одночасно шляхом тимчасової відмови від виконання деяких дій, визначених підпунктами 2.5.3 та 2.5.4 пункту 2.5 цього розділу.

При цьому в паспортних та інших документах, передбачених законодавством, чи в імміграційних картках іноземців або осіб без громадянства обов'язково проставляється відмітка про перетинання державного кордону. Про прийняте рішення щодо спрощення порядку перевірки документів начальник підрозділу охорони державного кордону доповідає начальнику органу охорони державного кордону.

Згідно п. 2.3. вказаної інструкції стандартна перевірка документів здійснюється в таких випадках

- у пунктах пропуску через державний кордон (пунктах контролю) (далі - пункти пропуску): на лінії паспортного контролю; у транспортних засобах закордонного прямування; у місцях стоянки транспортних засобів закордонного прямування;

- поза пунктами пропуску: у місцях для проведення контролю осіб; у спеціально визначених зонах контролю на території морських (річкових) портів, риболовецьких підприємств, причалах (пристанях);

- на території суміжних держав у місцях, визначених підпунктом 2.3.1 цього пункту, якщо це передбачено міжнародними договорами.

Так, п.2.4. інструкції визначено, що початком здійснення стандартної перевірки документів вважається момент подання особою паспортного або іншого визначеного законодавством документа для перевірки прикордонному наряду „Перевірка документів".

Відповідно до п.2.5. інструкції, під час проведення стандартної перевірки документів прикордонний наряд "Перевірка документів" повинен:

2.5.1. Оглянути паспортний документ, що пред'являється, визначити його вид і відповідність установленому зразку.

2.5.2. Звірити фотокартку в паспортному документі з особою пред'явника.

2.5.3. Перевірити візуально, а за потреби з використанням технічних засобів, чи немає у паспортному документі підробок або їх ознак.

2.5.4. Перевірити правильність заповнення паспортного документа.

2.5.5. Перевірити, чи всі особи, вписані в паспортний документ, прямують через державний кордон.

2.5.6. Здійснити пошук необхідної інформації у відповідних базах дашїх Державної прикордонної служби України.

2.5.7. Ввести інформацію про особу до бази даних „Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" (відповідно до Положення про базу даних, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25 червня 2007 року № 472, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 липня 2007 року за № 765/14032).

2.5.8. У випадках, передбачених законодавством, проставити в документ відмітку про перетинання державного кордону.

2.5.9. Повернути документ пред'явникові.

Пунктом 2.10. інструкції визначено, що стандартна перевірка документів вважається закінченою після:

надання уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону дозволу на перетинання державного кордону громадянин України, іноземцю чи особі без громадянства, який (яка) прямують через державний кордон;

прийняття та доведення до відома громадянина України, іноземця чи особи без громадянства, які прямують через державний кордон, старшим зміни прикордонних нарядів або старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску, через державний кордон рішення про відмову їм в перетинанні державного кордону України (відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14 грудня 2010 року № 967 „Про затвердження форм рішення про відмову в перетинанні державного кордону України", зареєстрованого і Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за № 31/18769).

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що відповідно до п. 2.12. Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон затвердженої наказом адміністрації державної прикордонної служби України від 05.06.2012 року № 407, у разі якщо за результатами здійснення стандартної перевірки документа в уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону, яка здійснювала цю перевірку, виникли сумніви щодо його дійсності або приналежності відповідній особі, вона складає заяву на здійснення поглибленої перевірки документа за формою, наведеною у додатку 1 до цієї Інструкції, та доповідає старшому прикордонних нарядів у пункті пропуску.

Заява на здійснення поглибленої перевірки документа (далі - заява) складається в письмовому (електронному) вигляді шляхом заповнення її граф (полів програмного інтерфейсу) та передається (надсилається з використанням відповідного програмного забезпечення) спеціалісту з поглибленої перевірки документів.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що здійснення поглибленої перевірки було невиправдано - тривалим часом, який склав майже 2 години перебування на пункті пропуску позивача, чим було порушено його права, що призвело до виходу ОСОБА_2 з транспортного засобу, у зв'язку з необхідністю здійснення природних потреб.

При цьому, з матеріалів справи не слідує в який би спосіб мав бути повідомлений відповідач про таку необхідність.

Положеннями ст. 247 КУпАП визначено обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. Так, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Враховуючи вищезазначені норми, обставини, та характер вчиненого позивачем правопорушення, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що відповідач під час винесення оскаржуваного рішення не врахував, що порушення позивачем відбулось зважаючи на довготривале обмеження його права для вирішення природних потреб, не з'ясувавши усіх обставини та не врахувавши характер вчиненого правопорушення прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення №329276 від 19.01.2018 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи колегія суддів вважає, що слід скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника відділу прикордонної служби "Кельменці" Захарчука Андрія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до начальника відділу прикордонної служби "Кельменці" Захарчука Андрія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 329276 від 19.01.2018 року, винесену начальником відділу прикордонної служби "Кельменці" Захарчуком Андрієм Володимировичем відносно ОСОБА_2 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 березня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.