Справа № 809/318/18
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2018 р. справа № 809/318/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитюка Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Костюк О.С.,

представників позивача - Хоменця Р.Б., Бучка В.Ю.,

представника відповідача - Мочернюк Н.С., Пазинюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ПАТ "Укрспецтрансгаз"

до відповідача: Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 02.02.2018 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 673717 грн., -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2018 публічне акціонерне товариство "Укрспецтрансгаз" (далі - ПАТ "Укрспецтрансгаз", позивач) звернулось до суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДФС України в Івано-Франківській області), в якому просить визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 02.02.2018 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що при проведенні камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток підприємства за 2015 рік та уточнюючих декларацій з податку на прибуток підприємства за 2013-2014 роки відповідачем виявлено порушення ПАТ "Укрспецтрансгаз" податкового законодавства, а саме: п. 57.1.2 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено грошове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 673717 грн., внаслідок завищення позивачем суми зменшення податкового зобов'язання звітного податкового періоду, що уточняється, на 673717 грн., яка підлягає донарахуванню по карточці особового рахунку платника, оскільки згідно поданої звітної податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік № від 26.02.2014 та (уточненої) податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік № від 17.08.2016 становить 416135 грн., згідно поданої звітної податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік № від 27.02.2015 та (уточненої) податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік № від 17.08.2016, та уточної податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік № від 24.11.2016 податковий період становить 257582 грн., сума зменшення податкового зобов'язання звітного податкового періоду, що уточнюється «-673717 грн.». Позивач вважає, що Відповідач такі висновки ГУ ДФС України в Івано-Франківській області необґрунтованими, оскільки в уточненій податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік позивачем правильно визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі «-416135 грн.», а в уточненій податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік позивачем правильно визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі «-257582 грн.». Враховуючи наведене, позивач вважає прийняте відповідачем податкове повідомлення - рішення № від 02.02.2018 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 673717 грн. протиправним та таким, що підлягаю скасуванню.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі з мотивів, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили з мотивів відзиву на адміністративний позов а також пояснення, що містяться у матеріалах справи. Суду вказали на те, що незважаючи на відображені в 2013-2014 роках суми, що відносяться на зменшення нарахованої суми податку з податку на прибуток в КОР, позивачем подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за 2015 рік (№ від 08.12.2016) в якій відповідно до рядка 16.4 додатку до декларації ЗП - "Зменшення нарахованої суми податку"та відповідно в рядку 16 ЗП (колишній 13 ЗП) декларації з податку на прибуток включено суму 673717 грн. (сума: 416135 грн. за 2013 рік + 257582 грн. за 2014 рік). Крім того в додатку до зменшення нарахованої суми податку включено 1706922 грн. податку на нерухоме майно і фіксованого авансового (попереднього) внеску з податок на прибуток. Сума 1706922 грн. згідно чинного законодавства правильно відображена в додатку та відповідно відображена в рядку 16 ЗП декларації. Отже рядок 16 ЗП "Зменшення нарахованої суми податку" в сумі 2380639 грн. сумарно складається з 1706922 грн. та 673717 грн. Як наслідок у зменшення нарахування податку на прибуток рядок 16 ЗП декларації за 2015 рік, повторно включено "- 673717" грн. (416135 грн. за 2013 рік + 257582 грн. за 2014 рік). Дана сума зменшення відображена в КОР платника 08.12.2016 в складовій суми "-1109622 грн.". В результаті цього в КОР платника станом на 08.12.2016 на суму 676717 грн. виникає безпідставна переплата.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, відзив на адміністративний позов та відповідь на відзив, а також пояснення, судом встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство "Укрспецтрансгаз" зареєстроване як юридична особа, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1 станом на 15.02.2018 (а.с. 20-22).

ГУ ДФС України в Івано-Франківській області у період з 05.10.2017 по 05.10.2017 проведено камеральну перевірку податкової звітності ПАТ "Укрспецтрансгаз" з податку на прибуток за 2015 рік. В ході камеральної перевірки відповідачем перевірено уточнюючі податкові декларації з податку на прибуток за такі податкові періоди: звітна декларація за 2013 рік № від 26.02.2014, уточнена декларація за 2013 рік № від 23.11.2016, звітну декларацію за 2014 рік № від 27.02.2015, уточнюючу декларацію за 2014 рік № від 17.08.2016 року, уточнену декларацію за 2014 рік № від 24.11.2016 року, за результатами якої складено акт від 05.10.2017 №9222/09-19-12-05/00157842 (далі - Акт перевірки) (а.с. 23-24).

В Акті перевірки зазначено, що ПАТ "Укрспецтрансгаз" завищено (занижено) від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, порушення термінів подання податкової звітності з податку на прибуток протягом строків, визначених підпунктом 49.18.1 (49.18.2, 49.18.3) пункту 49.18. статті 49, глави 2, розділу II Податкового кодексу України, порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на прибуток протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI.

На підставі Акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 30.10.2017 №, в якому зазначено про встановлення порушення п.п. 57.11.2 п. 57.11 ст. 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 та застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі п. 123.1 с. 123 ПКУ. На підставі зазначеного позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 1010575, 50 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 673717 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 336858,50 грн.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 30.10.2017 № в адміністративному порядку (а.с. 60-63).

Рішенням ДФС України від 27.12.2017 №31652/6/99-99-11-01-01-25 податкове повідомлення-рішення від 30.10.2017 № скасоване частково в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій за 2015 рік у розмірі 336858,50 грн., а в іншій частині залишено без змін.

Підставою для часткового задоволення скарги було неправомірне накладення на позивача штрафної санкції за 2015 рік у розмірі 336858,50 грн., оскільки оскаржуване рішення в цій частині суперечило п. 31 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" ПКУ, яким встановлено, що за наслідками діяльності у 2015 році штрафні (фінансові) санкції до платників податку на прибуток підприємств за порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій з податку прибуток підприємств та повноти його сплати не застосовуються.

В рішенні ДФС України від 27.12.2017 №31652/6/99-99-11-01-01-25 зазначено, що відповідачем правомірно донараховано позивачу податок на прибуток у сумі 673717,00 грн. (а.с. 64-67).

Позивач оскаржив в судовому порядку податкове повідомлення-рішення від 30.10.2017 №. У період його судового оскарження відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 02.02.2018 №, яким відкликав (скасував) податкове повідомлення-рішення від 30.10.2017 №.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.02.2018 по справі №809/50/18 провадження у справі за позовом ПАТ "Укрспецтрансгаз" до ГУ ДФС в Івано-Франківській області про визнання частково протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.10.2017 № провадження у справі закрито (а.с. 26-27).

Відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 22.02.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за 2015 рік в сумі 673717,00 грн. (а.с. 10).

Позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 22.02.2018 № протиправним, а тому звернувся до суду за захистом свого права.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до пп. 16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Статтею 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Форма податкової декларації, відповідно до п. 46.5 ст. 46 Податкового кодексу України, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Форма податкової декларації з податку на прибуток затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2011 № 1213.

Відповідно до п. 152.1 ст. 152 Податкового кодексу України податок на прибуток підприємств нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу. Податок, отриманий від діяльності, яка підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, підлягає сплаті до бюджету в сумі, яка визначена відповідно до цього розділу, і зменшена на вартість придбаних торгових патентів на право провадження такого виду діяльності.

Пунктом 152.9 ст. 152 Податкового кодексу України визначено, що податкові декларації з податку на прибуток підприємств подаються за такі податкові періоди як календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом для цілей оподаткування податком на прибуток є календарний квартал або календарний рік у разі сплати щомісячних авансових внесків, у порядку, визначеному пунктом 57.1 статті 57 цього Кодексу.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень), відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Відповідно до ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Згідно ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої наказом ДПА України від 18.07.2005 № 276 з метою обліку нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету органами державної податкової служби на кожний поточний рік відкриваються особові рахунки за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Нарахуванню в особових рахунках платників підлягають податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, самостійно визначені платником. Нарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій, що самостійно визначені та узгоджені платником, обліковується у розділі «Нараховано платежів - зменшено платежів» за відповідними кодами операцій.

Щодо уточнюючої декларації за 2013 суд зазначає наступне.

Протягом 2013-2014 років порядок врахування сплаченої суми авансових внесків з податку на прибуток було врегульовано нормами пп.153.3.4 ПКУ, положеннями якого передбачалось, що "у разі, якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов`язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов`язань наступного податкового періоду, а при отриманні від`ємного значення об`єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов`язань майбутніх податкових періодів". В уточнюючій декларації за 2013 рік задекларовано від`ємне значення об`єкта оподаткування (рядок 4 декларації). Відповідно в 2013 році не було податку на прибуток, суму якого можна було б зменшити на суму сплачених авансових внесків з цього податку, що були сплачені при виплаті дивідендів.

Отже, згідно з правилами ПКУ, сума неврахованого авансового внеску в поточному році переноситься на зменшення суми податку у наступних роках. Тобто у формі додатку ЗП до декларації сума авансових внесків в розмірі 416135 грн. відображена у рядку 16.4.2, як сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в наступних звітних (податкових) періодах (переноситься до рядка 16.3 додатка ЗП до рядка 16 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за наступний звітний (податковий) період. При цьому рядок 16.4.1 "сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в поточному звітному (податковому) періоді" покреслено, тобто в поточному 2013 році сума цих авансових внесків не зменшувала податок на прибуток.

Це означає, що сума цих авансових внесків в розмірі 416135 грн. в 2013 році не була використана, а використання цієї суми перенесено на наступні роки.

Таким чином висновок відповідача, що сума авансового внеску з податку на прибуток у розмірі 416135 грн., сплаченого при виплаті дивідендів, була врахована в 2013 році, не відповідає дійсності.

Щодо уточнюючої декларації за 2014 рік суд зазначає, що у даній декларації позивачем задекларовано від`ємне значення об`єкта оподаткування (рядок 4 декларації). Відповідно у 2014 також не було податку на прибуток, суму якого можна було б зменшити на суму сплачених авансових внесків з цього податку, що були сплачені при виплаті дивідендів. Згідно з правилами згаданого вище пп. 153.3.4 ПКУ, сума неврахованого авансового внеску в поточному році переноситься на зменшення суми податку на прибуток у наступних роках.

Тобто у формі додатку ЗП до декларації сума авансових внесків в загальному розмірі 673717 грн. (сума сплаченого протягом 2014 авансового внеску 257582 грн. та сума 416135 грн., що перенесена з 2013) відображена в рядку 16.4.2, як сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в наступних звітних (податкових) періодах (переноситься до рядка 16.3 додатка ЗП до рядка 16 податкової декларації з податку на прибуток підприємств на наступний звітний (податковий) період). При цьому рядок 16.4.1 "сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в поточному звітному (податковому) періоді" покреслено, тобто в поточному 2014 сума цих авансових внесків не зменшувала податок на прибуток.

Отже, сума цих авансових внесків в загальному розмірі 673717 грн. в поточному 2014 не була використана, а використання цієї суми перенесено на наступний 2015.

Таким чином, твердження відповідача в акті перевірки, що сума авансового внеску з податку на прибуток в загальному розмірі 673717 грн., сплаченого при виплаті дивідендів протягом 2013-2014 років, була врахована в 2014, не відповідає дійсності.

Щодо уточнюючої декларації за 2015, суд зауважує, що в даній декларації позивачем задекларовано позитивне значення об`єкту оподаткування (рядок 4 декларації). Відповідно в 2015 виник податок на прибуток в розмірі 1533902 грн. (рядок 06 декларації), сума якого зменшується на суму сплачених авансових внесків з цього податку, що сплачувалась при виплаті дивідендів.

Згідно з вищезгаданими правилами ПКУ, сума неврахованих авансових внесків попередніх років зменшує суму податку на прибуток у наступних роках. Це прямо підтверджується також у листі ДФС України від 04.01.2016 №102/7/99-99-19-02-01/17 (з урахуванням змін згідно з листом від 28.01.2016 №2799/7/99-99-19-02-01-17), в якому зазначено: "при цьому на зараховані у зменшення податкового зобов`язання суми сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів станом на 01.01.2015 повинні враховуватися у зменшення податкового зобов`язання з податку на прибуток у податковій декларації за 2015 та наступних звітних (податкових) періодах до повного їх погашення. Враховуючи зазначене, рекомендуємо при розрахунку зменшення нарахованої суми податку в рядку 16.3.1 додатка ЗП до рядка 16 ЗП декларації №897 за 2015 також врахувати залишок суми сплачених авансових внесків з податку на прибуток підприємств при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов`язання з цього податку станом на 01.01.2015, що відображена у рядку 13.5.2 додатка ЗП до рядка 13 податкової декларації з податку на прибуток підприємства, поданої за 2014".

Тобто, як нормами ПК України, так і роз`ясенні ДФС України прямо зазначено, що не зараховані у зменшення податкового зобов`язання суми сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів станом на 01.01.2015 повинні враховуватися у зменшення податкового зобов`язання з податку на прибуток у податковій декларації за 2015.

У формі додатку ЗП до декларації за 2015, сума авансових внесків в розмірі 673717 грн. відображена в рядку 16.4.1 як сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в поточному звітному (податковому) періоді.

Зазначені суми авансового внеску зменшили податок на прибуток лише в 2015, що видно з додатку ЗП за 2015 (рядок 16.4.1).

Таким чином, сума авансових внесків з податку на прибуток, яка сплачувалась у зв`язку з виплатою дивідендів протягом 2013-2014 цілком правомірно зменшила суму податку на прибуток 2015, оскільки саме в 2015 виникла сума нарахованого податку на прибуток.

Таким чином, за результатами поданих уточнюючих податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2013-2014 роки по карточці особового рахунку позивача двічі проведено зменшення суми податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду на 416135 грн. та 257582 грн., у зв'язку з чим в картці особового рахунку сума зменшення податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду, що уточняється склала "-673717 грн.".

Тобто, в даному випадку мала місце виключно технічна помилка, допущена контролюючим органом в карточці особового рахунку позивача, яка не призвела до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2015 рік.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем при визначенні грошового зобов'язання з податку на прибуток дотримані не були, що, в свою чергу, зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

При цьому, згідно частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За наслідками розгляду справи суд погоджується з твердженнями позивача про відсутність порушення ним норм податкового законодавства, описаних в акті перевірки від 05.10.2017 №9222/09-19-12-05/00157842.

Таким чином позовні вимоги ПАТ "Укрспецтрансгаз" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 02.02.2018 № підтвердженні належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь публічного акціонерного товариства "Укрспецтрансгаз" сплачений судовий збір в розмірі 10 105,76 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.02.2018 з податку на прибуток в сумі 673717 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (код 39394463, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрспецтрансгаз" (код 00157842, вул. Промислова, 3,м. Долина, Долинський район, Івано-Франківська область,77503) сплачений судовий збір в розмірі 10 105 (десять тисяч сто п`ять) гривень 76 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Микитюк Р.В.

Рішення складене в повному обсязі 26 березня 2018 р.