Справа № 522/8425/17
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/8425/17

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Бескровний Я.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Бітова А.І.

ОСОБА_1

За участю: секретаря Недашковської Я.О.

апелянта ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 06.02.2018 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м. Одеса від 2 листопада 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просила скасувати рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 10.03.2017 року №45 про відмову у призначенні пенсії; зобовязати Управління призначити достроково заявлену пенсію позивачу за віком як матері дитині-інваліда віком до 16 років з 16 грудня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є матірю дитини-інваліда. З метою дострокового призначення пенсії після досягнення 50-річного віку позивач звернулась до органу пенсійного фонду із заявою про призначення достроково пенсії за віком пенсії як матері інваліда з дитинства. Однак, Управління відмовило у призначенні пенсії за віком як матері дитини-інваліда у звязку з відсутністю додаткових документів про підтвердження факту захворювання її доньки до шестирічного віку. Вважає такі дії відповідача протиправними, у звязку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Постановою Київського районного суду м. Одеса від 2 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про народження Серії І-ЖД №037329 від 27.02.2006 року позивач є матірю ОСОБА_4 (а.с.7).

Як не заперечується сторонами, дитина з народження проживає з позивачем.

Відповідно до корінця медичного висновку КЗ «Біляївська центральна районна лікарня» №89 від 12.12.2014 року ОСОБА_4 визнана дитиною-інвалідом у віці від 8 років 10 місяців.

Позивач у звязку із досягненням відповідного віку та наявності трудового стажу звернувся в УПФУ в Приморському районі м. Одеси із заявою про призначення пенсії, як матері дитини-інваліда з дитинства.

Рішенням №45 від 10.03.2017 року Управління відмовило позивачу у призначенні заявленої пенсії.

Як на підставу для відмови у призначенні пенсії, відповідач послався на не підтвердження медичними даними обставин про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

За таких обставин, Управління не вбачало правових підстав для задоволення поданої позивачем заяви та призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відмова органу пенсійного фонду у призначенні та виплаті позивачу пенсії за віком як матері дитини-інваліда дитинства є обґрунтованою та правомірною, у звязку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не може погодитись, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Наведені положення Закону кореспондуються із приписами п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), згідно яких жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

При цьому, згідно із п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоровя, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Аналіз наведених правових норм показав, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Водночас, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії або МСЕК про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного чи вісімнадцятирічного віку.

Визначальним є факт встановлення інвалідності дитині у відповідному віці до досягнення 6 або 18 років та факт виховання її (дитини-інваліда, інваліда з дитинства) матір'ю до цього віку.

Так, згідно медичного висновку дитину ОСОБА_4 визнано дитиною-інвалідом у віці 8 років 10 місяців.

Встановлюючи наявність обставин у набутті позивачем права на пенсію за пільгових умов, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст. 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння.

Згідно зі статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014 року, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу (йдеться про Протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

ОСОБА_4, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч.2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 03 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 07 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на призначення пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За таких обставин, враховуючи, що чинним законодавством встановлені і закріплені певні соціальні гарантії в одержанні пенсії на пільгових умовах, в тому числі для осіб, які виховують дітей-інвалідів, під час звернення за пенсією позивач підтвердив необхідний стаж, вік, медичні показання дитини-інваліда, і ці матеріали підтверджують потребу позивача у соціальному забезпеченні, судова колегія приходить до висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

З огляду на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, невірно застосував норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 10.03.2017 року №45 про відмову у призначенні пенсії.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05.03.2018 року

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.І. Бітов

ОСОБА_1