Справа № 826/17165/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2018 року № 826/17165/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватне підприємство «Ліком»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов приватного підприємства «Ліком» (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 25 серпня 2016 року форми «Р» № (далі - оскаржуване рішення) про нарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 2 678 400,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 497 700,00 грн., а всього на загальну суму 3 176 100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що посилання податкового органу на порушення ПП «Ліком» податкового законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Інфопромгруп» та ТОВ «Кобос-Трек» є безпідставними, оскільки ґрунтуються на нічим не підтверджених суб'єктивних припущеннях посадових осіб контролюючого органу.

Представник Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду надав суду заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Вказавши, що про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах та на підставі наявних у контролюючого органу повноважень, з огляду на виявлені порушення податкового законодавства у діяльності приватного підприємства «Лінком».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року суддею Вєкуа Н.Г. прийнято справу до свого провадження у зв'язку з припиненням повноважень судді Кобилянського К.М., в провадженні якого вона перебувала та не була ним розглянута.

Представник позивача у судовому засіданні 03 липня 2017 року позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд ухвалив перейти до письмового розгляду справи з урахуванням вимог частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 08.07.2016 № 4147 та направлень на проведення перевірки від 15.07.2015 № 620/26-15-14-04-05 та № 621/26-15-14-04-05 головним ревізором-інспектором відділу контролю за ризиковими операціями управління спеціального аудиту ОСОБА_1, інспектором податкової та митної справи III рангу та головним державним податковим ревізором-інспектором відділу контролю за ризиковими операціями управління спеціального аудиту ОСОБА_2, інспектором податкової та митної справи III рангу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві відповідно до пп.78.1.4. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку приватного підприємства «Ліком» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Інфопромгруп» за період з 01.07.2015 по 31.10.2015, з ТОВ «Кобос-Трек» за період з 01.02.2016 по 31.03.2016.

За результатами перевірки складено Акт № 183/26-15-14-04-05/30638249 від 11.08.2016, відповідно до висновків якого встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, пп.134.1.1. п. 134.1. ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, встановлено заниження об'єкта оподаткування на загальну суму 14 880 000,00 грн. в результаті допущених порушень податкового законодавства, які відображено в пп. 3.1. розділу 3 акту перевірки, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 2 678 400,00 грн., в т. ч. по періодам: 1) за 2015 рік на суму 1 683 000,00 грн.; 2) за 1-й квартал 2016 року на суму 995 400,00 грн.

В Акті перевірки зазначено, що в ході перевірки достовірності відображених показників у поданій Декларації з податку на прибуток рядка 02 «фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), фінансової звітності відповідно до національних положень стандартів бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за період з 01.01.2015 до 01.12.2015 та за період з 01.01.2016 до 31.03.2016 на підставі документів, встановлено заниження задекларованих ПП «Ліком» показників за 2015 рік на загальну суму 9350000,00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Інфорпромгруп» за період з 01.07.2015 по 30.10.2015, що призвело до заниження податку на прибуток за 2015 рік на суму 1 683 000,00 грн, та заниження задекларованих ПП «Ліком» показників за 1-й квартал 2016 року на загальну суму 5530000,00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Кобос-Трек» за період з 01.01.2016 по 31.03.2016, що призвело до заниження податку на прибуток за 1-й квартал 2016 року на суму 995 400,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, між ПП «Ліком», в особі директора ОСОБА_3 (постачальник) та ТОВ «Кобос-Трек», в особі директора ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір поставки від 03.02.2016 № 33, відповідно до умов договору постачальник зобов'язується поставляти покупцю товари народного споживання на умовах DDP, або EXW, або FCA, в залежності від узгодженого сторонами замовлення (письмового або усного).

На виконання умов даного договору Постачальником передано товар та виписано (оформлено) видаткові накладні, податкові накладні на загальну суму 5 530 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 921 666,74 грн.).

Відповідно до оборотно-сальдової відомості станом на 31.03.2016 відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.

Кількість працівників та заробітну плату визначити неможливо , оскільки податкова звітність ТОВ «Кобос-Трек» не подається.

Відповідно до умов договору поставки від 20.06.2015 № 232, укладеного між ПП «Ліком» (постачальник), в особі директора ОСОБА_3 та ТОВ «Інфопромгруп» (покупець), в особі директора ОСОБА_5, постачальник зобов'язується поставляти покупцю товари народного споживання на умовах DDP, або EXW, або FCA, в залежності від узгодженого сторонами замовлення (письмового або усного).

На виконання умов даного договору Постачальником передано товар та виписано (оформлено) видаткові накладні, податкові накладні на загальну суму 9 350 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 1 558 333,29 грн.).

Відповідно до оборотно-сальдової відомості станом на 31.10.2015 відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.

Станом на 18.02.2016 ТОВ «Інфопромгруп» свідоцтво ПДВ анульоване. На момент здійснення взаємовідносин з ПП «Ліком», кількість працівників складала 1 особа. Згідно з даними акту, стан підприємства - 12 (припинено, але не знято з обліку, КОР закриті, але не пусті).

Згідно з АС «Податковий блок», АС «Перегляд результатів співставлення», «Архів електронної звітності», за період з 01.07.2015 до моменту анулювання свідоцтва платника ПДВ, не встановлено реалізацію придбаного ТОВ «Інфопромгруп» товару у ПП «Ліком».

За період з 01.07.2015 по 31.10.2015 ТОВ «Інфопромгруп» реалізує: обважені бурильні труби, будівельно-монтажні роботи, тощо. Вбачається невідповідність номенклатури придбаного та реалізованого товару.

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 серпня 2016 року № про нарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 2 678 400,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 497 700,00 грн., а всього за загальну суму 3 176 100,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивачем було подано до Державної фіскальної служби України відповідну скаргу № 102/16 від 02.09.2016, у задоволенні якої відмовлено рішенням Державної фіскальної служби України від 27.10.2016 № 23189/6/99-99-11-01-01-05.

Незгода позивача із даним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Розміри та порядок плати податку на прибуток, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння податку визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 9.1.1 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України податок на прибуток підприємств належить до загальнодержавних податків та зборів.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення № 88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Як вже зазначалося, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Судом встановлено, що в ході перевірки відповідачем перевірені складські приміщення позивача, але товари були відсутні.

Також, встановлено, що ТОВ «Інфопромгруп» у перевіряємому періоді виконувало різноманітний комплекс робіт і послуг, а саме будівельно-монтажні роботи та інше та реалізувало велику кількість товарів. Номенклатура та обсяг реалізованих товарів свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об'єму господарської діяльності наявними трудовими ресурсами та наявними основними фондами без наявності допоміжних послуг, таких як транспортування, зберігання без залучення субпідрядних організацій.

Оскільки реальність вчинення господарських операцій між ПП «Ліком» з ТОВ «Кобос-Трек» за період з 01.02.2016 по 31.03.2016 та ТОВ «Інфопромгруп» за період з 01.07.2015 по 31.10.2015 - відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином у ПП «Ліком» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з постачання товару фактично не мали реального характеру, замовлення та виконання робіт оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 встановлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 77, 139, 143, 243-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову приватного підприємства «Ліком» (03124, м. Київ, вул. Радищева, буд, 3, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа