Справа № 804/5754/17
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2018 рокусправа № 804/5754/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Баранник Н.П.

судді: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року у справі № 804/5754/17 (прийнята в порядку письмового провадження 13.11.2017р., суддя Прудник С.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправної відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати недійсним рішення Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі відповідач) про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки;

- зобов'язати відповідача надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для передачі у власність земельної ділянки площею 2,0 га.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, викладену у листі № С-7783/0-4770/6-17 від 11.08.2017 року та зобов'язав Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Васильківської селищньої ради Васильківського району Дніпропетровської області. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом дана невірна оцінка рішенню відповідача. Вказує, що Стратегією удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017року №413, передбачено відповідний паритет між площею земель переданих у користування на відкритих аукціонах та площею землі, що передається безоплатно, отже у разі його відсутності, буде відсутній загальний обіг земель. За відсутності вільного обігу земель сільськогосподарського призначення не будуть здійснюватися заходи з консолідації земель, а процеси урбанізації призведуть до подальшого подрібнення земельних ділянок та необґрунтованої зміни їх цільового призначення. Після вирішення цього питання позивачу запропоновано звернутися із таким клопотанням у наступному кварталі для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягав на задоволенні вимог скарги.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивач не оскаржив.

Заслухавши представника відповідача та позивача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено що позивач 08.06.2017року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Васильківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області (а.с. 86). До заяви позивач додав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти) (а.с. 47, 91) та довідку про безпосередню участь в АТО, копію посвідчення учасника бойових дій (а.с.46).

11 серпня 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровьскій області листом №С-7783/0-4770/6-17 повідомило позивача, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками" від 19.08.2015 р. №898-р управлінням забезпечується розгляд у першочерговому порядку звернень учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок, а також розміщення на сайті інформації про місце розташування, цільове призначення та площу земельних ділянок, які можуть бути відведені. Згідно із Стратегією раціонального управління землями сільськогосподарського призначення державної власності, яка була ухвалена Урядом 07.06.2017р, встановлено паритет між площею земель, переданих у користування на відкритих аукціонах у попередньому періоді, та площею землі, що передається безоплатно у співвідношенні 1:0,25. Земельні ділянки, зарезервовані Управлінням для учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції будуть надаватися у власність виключно цій категорії громадян. Запропоновано позивачу звернутися із таким клопотанням у наступному кварталі для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства, якщо його питання не вирішене по суті раніше (а.с.48).

Не погодившись з рішенням Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, позивач звернувся до суду із позовом та прохав зобов'язати відповідача прийняти рішення про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги позивача, прийшов до висновку, що рішення відповідачем прийнято не у спосіб та не в порядку, що передбачені діючим законодавством, що регулюють спірні відносини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З урахуванням зазначених вище норм, можливо стверджувати, що за результатами розгляду заяви (клопотання) позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач мав прийняти одне з таких рішень: надати дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або відмовити у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови, які передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Відповідач належним чином не вирішив клопотання позивача, обмежившись лише роз'ясненням про Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, що затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017року №413 та пропозицією звернутися із таким же клопотанням у наступному кварталі для отримання такого дозволу.

Такі дії відповідача суперечать вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки у викладеному рішенні не наведено жодних конкретних, передбачених законом підстав для відмови у розгляді заявленого клопотання.

Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано.

Відповідно до статей 4,5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що органи влади не в праві приймати рішення, що обмежують реалізацію певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Зазначене узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами правомірності прийнятого ним рішення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального чи процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року у справі № 804/5754/17 - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 14.03.2018р..

Повний текст постанови виготовлено 19.03.2018р..

Головуючий суддя: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак