Справа № 826/14124/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2018 року № 826/14124/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мед Ексім»
доГоловного управління Державної фіскальної служби України в м.Києві
провизнання протиправними дій, скасування наказу
В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мед Ексім» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в м.Києві, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м.Києві щодо проведення документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «Мед Ексім» на підставі наказу від 22.08.2016 р. № 5236 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки».

2. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м.Києві від 22.08.2016 р. № 5236 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 20.09.2016 р. суддею Огурцовим О.П. відкрито провадження по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.11.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П.

Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідача щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, оскільки у відповідача на момент оформлення спірного наказу не було підстав для призначення перевірки. Так, відповідач має право провести перевірку лише за умови неподання позивачем або подання з порушенням вимог п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України звіту про контрольовані операції та/або документації з трансферного ціноутворення ненадання ним пояснень та їх документального підтвердження на його письмовий запит. Проте, позивач зазначає, що не зобов'язаний подавати до податкового органу вказаний звіт.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки подача звіту про контрольовані операції є обов'язком позивача, а тому оскільки його не було подано останнім проведення перевірки є правомірним.

В судовому засіданні 08.12.2017 р. суд за згодою сторін ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 78.1.2, пп. 78.1.15 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України ГУ ДФС у м.Києві прийнято рішення, оформлено наказом від 22.08.2016 р. № 5236 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Мед Ексім» та оформлено направлення на перевірку від 22.08.2016 р. № 2187/26-15-14-03-01.

Відділом контролю за трансферним ціноутворенням управління аудиту окремих об'єктів та категорій платників Головного управління ДФС у м.Києві розпочато документальну позапланову виїзну перевірку щодо неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік ТОВ «Мед Ексім» на підставі пп. 78.1.2, пп.78.1.15 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України згідно направлення на перевірку № 2187/26-15-14-03-01 від 22.08.2016 та наказу від 22.08.2016 № 5236.

22.08.2016 р. інспектори уповноважені проводити перевірку підприємства ТОВ «Мед Ексім» прибули на податкову адресу: 01032, м.Київ, вул. Назарівська, 1 з метою проведення вищезазначеної перевірки. Проте пред'явити направлення на перевірку та вручити копію наказу не змогли, оскільки посадові особи ТОВ «Мед Ексім» за податковою адресою не знаходяться.

Про неможливість пред'явлення направлення на перевірку та вручення посадовим особам ТОВ «Мед Ексім» посадовими особами ГУ ДФС у м.Києві складено акт від 22.08.2016 р. № 621/3-26-15-14-03-01.

23.08.2016 р. директору ТОВ «Мед Ексім» Смазі Наталії Іванівні пред'явлено направлення на перевірку від 22.08.2016 р. № 2187/26-15-14-03-01 та вручено під розписку копію наказу від 22.08.2016 р. № 5236. Проте, посадова особа товариства відмовилась від надання документів стосовно операцій між ТОВ «Мед Ексім» та Medlogistics GMBH (Швейцарська Конфедерація) за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., а саме: зовнішньоекономічні контракти купівлі-продажу товарів (робіт, послуг) та додатки до них; договори комісії (в разі наявності); вантажно-митні декларації; акти виконаних робіт (в разі наявності); розрахункові документи: платіжні доручення або інші документи, що свідчать про виконання грошових зобов'язань, інвойси та інше; регістри бухгалтерського обліку. Про відмову у наданні вказаних документів посадовою особою ГУ ДФС у м.Києві складено акт від 23.08.2016 р. № 623/3/26-15-14-03-01.

Листом вих. № 2508/16 від 25.08.2016 р. ТОВ «Мед Ексім» повідомило, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України №997-р від 16.09.2015 р. затверджений перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим пп. 39.2.1.2 пп.39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України.

Швейцарська конфедерація, вказаним розпорядженням не включена до переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України.

Крім того, розпорядження КМУ від 25.12.2013 № 1042-р, від 14.05.2015 № 449-р втратили чинність і не можуть застосовуватися як нормативно-правові акти.

Отже, операції, які здійснювалися між ТОВ «Мед Ексім» та Medlogistics GMBH (Швейцарська Конфедерація) не відносяться до контрольованих господарських операцій, а тому товариство не зобов'язано подавати звіт.

Враховуючи, що ТОВ «Мед Ексім» не було надано звіту та підтверджуючих зовнішньогосподарські операції документів, Головним управлінням ДФС у м.Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мед Ексім» з питань неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік.

Перевіркою встановлено порушення пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України - неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік, п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України - ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо проведення перевірки протиправними, звернувся до суду із позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Питання трансфертного ціноутворення на час здійснення позивачем контрольованих операцій, відносно яких подано звіт за 2014 рік, регулювалися нормами ст.39 Податкового кодексу України в редакції до 01 січня 2015 року.

Водночас, згідно із Законом України від 28 грудня 2014 року N 72-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням», який набрав чинності з 01 січня 2015 року, статтю 39 Податкового кодексу України було викладено в новій редакції.

Так, у відповідності до приписів пп. 3.1.1, пп. 39.1.2, пп. 39.1.4 п. 3.1. ст. 39 Податкового кодексу України, в редакції до 01.01.2015, податковий контроль за трансфертним ціноутворенням передбачає коригування податкових зобов'язань платника податків до рівня податкових зобов'язань, розрахованих за умови відповідності комерційних та/або фінансових умов контрольованої операції комерційним та/або фінансовим умовам, які мали місце під час здійснення зіставних операцій, передбачених цією статтею, сторони яких не є пов'язаними особами.

Визначення ціни під час здійснення контрольованих операцій проводиться за методами, встановленими пунктом 39.3 цієї статті, з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість.

У разі застосування платником податків під час здійснення контрольованих операцій цін, що не відповідають рівню звичайних цін на відповідні товари (роботи, послуги), та якщо внаслідок такої невідповідності виникає заниження податкового зобов'язання, платник податків має право самостійно провести коригування податкових зобов'язань і сплачених сум податку відповідно до підпункту 39.5.4 цієї статті.

Методи визначення ціни у контрольованих операціях визначено п.39.3 ст. 39 Податкового кодексу України, зокрема, визначення ціни з метою оподаткування доходів (прибутку, виручки) платників податків, що є сторонами контрольованої операції, здійснюється за одним із зазначених методів: порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу); ціни перепродажу; "витрати плюс"; чистого прибутку; розподілення прибутку (пп.39.3.1).

Під час вибору методу, що використовується для визначення ціни в контрольованій операції, повинні враховуватися повнота і достовірність вихідних даних, а також обґрунтованість коригування, що здійснюється з метою забезпечення зіставності умов проведення контрольованої та зіставних операцій.

Допускається використання комбінації двох і більше методів, передбачених цим підпунктом.

Платник податку використовує будь-який метод, який він обґрунтовано вважає найбільш прийнятним, однак у разі, коли існує можливість застосування і методу порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу), і будь-якого іншого методу, застосовується метод порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу).

З аналізу наведених норм випливає, що контролюючий орган в разі виявлення не повного нарахування та сплати податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість, в результаті неправильного визначення ціни під час здійснення контрольованих операцій, має право здійснити коригування податкових зобов'язань платника податків до рівня податкових зобов'язань, розрахованих за умови відповідності комерційних та/або фінансових умов контрольованої операції комерційним та/або фінансовим умовам, які мали місце під час здійснення зіставних операцій, передбачених цією статтею.

Водночас, виявлення ознак такого неправильного визначення ціни та, відповідно, її коригування можливе лише за умови здійснення відповідного контролю податкового органу, в межах наданих Податковим кодексом України.

Згідно із пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, в тій же редакції, платники податків (крім Національного банку України), які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, наступного за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Відповідно до пп. 39.4.6, пп. 39.4.7, пп. 39.4.11 п. 39.4 ст. 39 цього Кодексу центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за наявності обставин, визначених статтею 78 цього Кодексу, має право звернутися із запитом щодо подання документації про контрольовані операції до платників податків, які здійснювали контрольовані операції протягом звітного періоду.

Запит платнику податків надсилається не раніше 1 травня року, наступного за календарним роком, в якому таку операцію (операції) було проведено.

Платники податків (крім великих платників податків) протягом місяця з дня, що настає за днем надходження запиту, зобов'язані подати первинну документацію щодо окремих контрольованих операцій, що зазначені в запиті, та іншу документацію (сукупність документів або єдиний документ, складений в довільній формі), якими вони можуть обґрунтувати відповідність договірних цін вказаної контрольованої операції рівню звичайних цін.

Неподання платниками податків документації, зазначеної у пункті 39.4 цієї статті, у строки, встановлені для подання документації, або подання її з порушенням вимог пункту 39.4 цієї статті є підставою для проведення перевірки відповідно до пункту 39.5 цієї статті.

Разом з тим, у відповідності до пп. 39.4.4, пп. п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що на запит центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, платники податків протягом місяця з дня отримання запиту подають документацію щодо окремих контрольованих операцій, зазначених у запиті, яка повинна містити інформацію, зазначену у підпункті 39.4.6 цього пункту.

Підпунктом 39.4.6 вказаної норми визначено інформацію, яку повинна містити документація з трансфертного ціноутворення (сукупність документів або єдиний документ, складений в довільній формі).

Згідно із пп. 39.4.8 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, в тій же редакції, у разі коли подана платником податків документація з трансфертного ціноутворення не містить інформацію в обсязі, зазначеному в підпункті 39.4.6 цього пункту, або належного обґрунтування відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, надсилає такому платнику податків запит з вимогою додатково подати протягом 30 календарних днів з моменту його отримання інформацію відповідно до підпункту 39.4.6 цього пункту та/або обґрунтування відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки".

В свою чергу пп. 39.5.2 п. 39.5 ст. 39 Кодексу, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу, встановлено, що перевірка контрольованих операцій проводиться відповідно до положень глави 8 розділу II цього Кодексу з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до пп. 78.1.15 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі неподання платником податків або подання з порушенням вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу звіту про контрольовані операції та/або обов'язкової документації або у разі встановлення порушень під час моніторингу такого звіту або документації відповідно до вимог пункту 39.4 і підпункту 39.5.1 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу.

Згідно із п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

За приписами п. 78.9 ст. 78 Податкового кодексу України перевірка платника податків з питань повноти нарахування і сплати податків та зборів під час здійснення контрольованих операцій проводиться з урахуванням особливостей, визначених статтею 39 цього Кодексу.

Згідно із п. «в» пп. 39.5.2.1 пп. 39.5.2.10 п. 39.5.2 ст. 39 Податкового кодексу України підставами для перевірки контрольованих операцій є неподання платником податків або подання з порушенням вимог пункту 39.4 цієї статті звіту про контрольовані операції або документації з трансфертного ціноутворення.

Під час перевірки контрольованих операцій можуть бути перевірені контрольовані операції з урахуванням строку, передбаченого пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Із системного аналізу наведених норм податкового законодавства випливає, що податковий орган наділений повноваженнями на проведення позапланової перевірки контрольованих операцій вразі неотримання звіту про контрольовані операції та, зокрема, подання з порушенням встановлених вимог документації з трансфертного ціноутворення.

При цьому Податковим кодексом України не встановлено обмежень щодо об'ємів проведення перевірки контрольованих операцій, в тому числі, в разі попереднього направлення запиту на отримання документації з трансферного ціноутворення та/або можливість проведення такої перевірки лише після направлення запиту тощо.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, підставою для проведення перевірки стало неподання позивачем звіту про контрольовані операції за 2015 рік.

Судом встановлено, що 23.08.2016 р. директору ТОВ «Мед Ексім» Смазі Наталії Іванівні пред'явлено направлення на перевірку від 22.08.2016 р. № 2187/26-15-14-03-01 та вручено під розписку копію наказу від 22.08.2016 р. № 5236.

Згідно акту від 23.08.2016 р. № 623/3/26-15-14-03-01 директор ТОВ «Мед Ексім» відмовилася від надання документів стосовно зовнішньогосподарських операцій між ТОВ «Мед Ексім» та Medlogistics GMBH (Швейцарська Конфедерація) за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

В той же час, відповідно до декларації з податку на прибуток за 2015 рік, річний дохід ТОВ «Мед Ексім» складає 132 358 900 гривень.

Країна реєстрації нерезидента - Швейцарська Конфедерація входила до переліку держав (територій), затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України: з 25.12.2013 по 13.05.2015 включно -№ 1042-р від 25.12.2013; з 14.05.2015 по 16.09.2015 включно - № 449-р від 14.05.2015.

Відповідно до митних декларацій загальна сума господарських операцій, проведених ТОВ «Мед Ексім» з Medlogistics GMBH в період з 01.01.2015 по 16.09.2015 складає 9 673 028,92 грн.

Отже, операції, здійснені ТОВ «Мед Ексім» з Medlogistics GMBH визнаються контрольованими згідно з пп. 39.2.1.2 та 39.2.1.7 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 39.2.1.2 ст. 39 Податкового кодексу України для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими є господарські операції, що впливають на об'єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Операції з контрагентом, зареєстрованим у державі (на території), включеній до зазначеного переліку, визнаються контрольованими з дати включення держави (території) до такого переліку.

Так, протягом 2015 року діяв Перелік держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року N 1042-р (діяв до 14.05.2015) та Перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Кодексу, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року N 449-р (термін дії з 14.05.2015 до 16.09.2015), згідно яких Швейцарська Конфедерація входила до переліку країн, які відповідають критеріям, установленим пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Кодексу.

Наведене дає суду підстави дійти висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що вказані розпорядження на час перевірки були нечинними, що обумовлює відсутність підстав для подання звіту про контрольовані операції, оскільки, в даному випадку, враховується дата включення держави до переліку країн, які відповідають критеріям, установленим пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Кодексу, якою є 2015 рік, а відтак, не зважаючи на те, що в цьому ж році згадані розпорядження втратили чинність, обов'язок подати звіт про операції, які були визначені контрольованими, у товариства не зникає.

З аналізу наведеного вбачається, що у контролюючого органу було достатньо підстав вважати, що позивачем порушено пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, а саме: не подано звіт про контрольовані операції за 2015 рік, п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України, а саме: не надано оригіналів документів, що є підставою для проведення позапланової перевірки.

Статтею 81 Податкового кодексу України передбачено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

У вказаній статті вказано, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення (п.81.1 ст.81 цього Кодексу).

Згідно з п. 81.2 ст. 81 Кодексу у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Водночас, право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов'язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Аналізованими нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14) від 16 лютого 2016 року (справа №826/12651/14).

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про те, що дії Головного управління ДФС у м.Києві щодо проведення документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «Мед Ексім» на підставі наказу від 22.08.2016 р. № 5236 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» вчинені відповідачем у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому підстави для скасування наказу Головного управління ДФС у м.Києві від 22.08.2016 р. № 5236 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» у суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятого на їх підставі рішення.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мед Ексім» (01032, м.Київ, вул. Назарівська, 1, ) відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко