Справа № 826/6599/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

19 березня 2018 року 09:46 № 826/6599/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., за участю секретаря судових засідань Огнивого Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.03.2017 №

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Обертаса Р.О.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 19 березня 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.03.2017 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області протиправно, на підставі хибних висновків акта перевірки від 17.02.2017 №45/10-36-40/НОМЕР_1, прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.03.2017 №. Так позивач зазначив, що при проведенні фактичної перевірки, відповідачем було порушено порядок та умови її проведення, а також, позивач наголосив, що він не ввозив на митну територію України та не зберігав тютюн для куріння кальяну з метою продажу, розповсюдження чи збуту, а тютюн для куріння кальяну, що був знайдений під час перевірки посадовими особами контролюючого органу, належить чоловіку позивача та був придбаний для його особистого використання.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 17.02.2017 №45/10-36-40/НОМЕР_1 та відповідно, податкового повідомлення-рішення від 03.03.2017 № та зазначив, що порушень при проведенні перевірки з боку контролюючого органу не було, а всі 24 пачки тютюну було виявлено на місці здійснення господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області проведено фактичну перевірку з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції.

Перевіркою встановлено факт зберігання тютюну для куріння кальяну в кількості 24 пачки в асортименті згідно акта зняття залишків, без марок акцизного податку встановленого зразка, чим порушено вимоги статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв а тютюнових виробів».

За наслідками перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області складено акт від 17.02.2017 №/10-36-40/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.03.2017 №, яким, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, до позивача застосовано суму штрафних санкцій за платежем «адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства в сфері виробництва та обліку алкогольних напоїв та тютюну» в розмірі 17 000, 00 грн..

Рішенням Державно фіскальної служби України від 28.07.2017 №5370/15/99-99-17-03-01-25 про результати розгляду скарг, податкове повідомлення-рішення від 03.03.2017 № залишено без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на податкове повідомлення-рішення без задоволення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернулась до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України.

Відповідно до приписів пункту 80.1. статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (пункт 80.2. статті 80 Податкового кодексу України).

Фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 пункту 8.2 статті 80 Податкового кодексу України).

Пунктом 80.7 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності) (пункт 86.5 статті 86 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було здійснено посадовими особами контролюючого органу на підставі наказу про проведення фактичних перевірок від 26.01.2017 №84 та на підставі направлень на перевірку Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 17.02.2017 №95 та від 17.02.2017 №96, з яких вбачається що датою з якої належить проводити фактичну перевірку позивача є 17.02.2017, що також підтверджується додатком №1 до наказу від 26.01.2017 №84, де зазначено термін перевірки позивача з 17.02.2017 - 10 діб.

Таким чином, посилання позивача на те, що контролюючим органу було розпочато перевірку після спливу терміну на яку вона призначалась, судом до уваги не беруться, адже дані посилання не підтверджені належними доказами.

Стосовно того, що на момент візиту перевіряючих у кафе позивача знаходились лише працівники установи, то суд звертає увагу, що згідно з приписами пункту 80.7 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка проводиться у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції, а отже присутність виключно суб'єкта господарювання чи його посадових осіб не є обов'язковою при проведенні даного виду перевірок, крім того, як зазначено самим позивачем у своїй позовні заяві, ОСОБА_2 пізніше прибула на місце перевірки та її було ознайомлено з наказом та направленням на проведення останньої.

З матеріалів справи також вбачається, що акт перевірки зареєстровано в органах Державної фіскальної служби 17.02.2017 за номером №45/10-36-40/НОМЕР_1.

Отже, посилання позивача стосовно непроведення реєстрації акту перевірки від 17.02.2017 в контролюючому органі відповідно до приписів пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України не приймаються судом до уваги, оскільки вони є безпідставними та не підтверджуються жодним матеріалами справи.

Крім того, суд наголошує, що платник податків, який вважає порушеним порядок і підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, надалі предметом розгляду в суді є лише суть виявлених порушень податкового й іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Отже, стосовно порушення позивачем вимог статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв а тютюнових виробів» та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення рішення від 03.03.2017 №, суд зазначає наступне.

Статтею 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначені правила маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до пункту 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251, маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції. Для алкогольних напоїв використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів встановлено, що маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції.

Пунктом 226.1 статті 226 Податкового кодексу України визначено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Пунктом 226.11 статті 226 Податкового кодексу України встановлено, що ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються.

Згідно з пунктом 228.2 статті 228 Податкового кодексу України контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу, а також у разі ввезення таких товарів на митну територію України здійснюють відповідні контролюючі органи.

Як вбачається з акта перевірки Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 17.02.2017 №45/10-36-40/НОМЕР_1 в ході проведення перевірки, посадовими особами контролюючого органу було встановлено факт зберігання тютюну для куріння кальяну в кількості 24 пачки без марок акцизного податку, встановленого зразка.

Так позивач зазначив, що виявлений посадовими особами тютюн для куріння кальяну був придбаний для особистого використання її чоловіком.

Проте суд ставиться критично до зазначених вище пояснень позивача та звертає увагу на той факт, що пачки тютюну було виявлено в кафе позивача, тобто на місці здійснення господарської діяльності, за адресою: АДРЕСА_1.

Жодних товарних чеків чи інших доказів придбання тютюну для власного використання позивач суду не надав, як і не пояснив, чому зберігання тютюнових виробів, як зазначає позивач для власного використання, в кількості 24 пачки відбувалось саме за адресою господарської одиниці, тобто за місцем провадження господарської діяльності.

Крім того, 24 пачки тютюну для кальяну, для власного використання однією особою, викликають у суду сумніви щодо достовірності тверджень позивача.

Так, з огляду на вище вказане, суд вважає висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 17.02.2017 №45/10-36-40/НОМЕР_1 обґрунтованими та доведеними в ході судового розгляду справи, і наголошує, що позивачем не було надано жодних доказів в обґрунтування своєї позиції та спростування висновків акта перевірки.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 03.03.2017 №, винесене на підставі акта перевірки від 17.02.2017 №45/10-36-40/НОМЕР_1, висновки якого не викликають у суду сумнівів, є правомірним, а тому позовні вимоги щодо його скасування не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 26.03.2018.