Справа № 805/3980/17-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року справа №805/3980/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д., суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Терзі Д.А.,

представника позивача Теплякова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року у справі №805/3980/17-а (Головуючий у 1 інстанції Зеленов А.С.) за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 37314,19 грн.

В обґрунтування зазначив, що під час проходження військової служби за контрактом відповідачем було порушено вимоги Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» та інші інструкції, які визначають порядок проходження військової служби. Внаслідок цих порушень державі завдано збитки, які стягуються з винних осіб у пропорційному розмірі, в залежності він ступеню вини.

Так відповідачем заподіяно матеріальну шкоду державі в розмірі 37314,19 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи. Просить судове рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції в рішенні послався на ухвалу, про існування якої позивачу невідомо.

Суд першої інстанції неправильно встановив строк проходження відповідачем військової служби за контрактом.

Судом першої інстанції не враховано факт невиконання відповідачем своїх посадових обов`язків , що потягло певні наслідки, а саме: незаконне знаходження на військовій службі, незаконне отримання грошового забезпечення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати судове рішення, прийняте судом першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явився, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти задоволення позову, зазначив про безпідставність доводів апеляційної скарги, просив скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Суд перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

24 січня 2012 року ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України строком на пять років. Контракт набирає чинності з 26.01.2012 року, термін закінчення контракту 27.01.2017 /а.с.124-125/.

В період з 03.11.2015 року по 30.11.2016 року ОСОБА_1 перебував на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату(далі Маріупольський ОМВК).(а.с.134 т.1)

Наказом військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.11.2016 №253 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Маріупольського ОМВК.(а.с.136 т.1)

Наказом військового комісару Першотравневого РВК від 01.12.2016 №154 відповідача призначено на посаду начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Першотравневого РВК. (а.с.137)

Довідка Донецького обласного військового комісаріату від 23.05.2017 року свідчить, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2017 року по 18.05.2017 року перебував на грошовому забезпеченні в Донецькому ОВК (а.с.79 т.1)

06 січня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» №1769І, відповідно до якого капітан ОСОБА_1 набув права на звільнення з лав Збройних Сил України за підпунктом «ї» п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Однак відповідач рапорт про звільнення з лав Збройних Сил України не подавав, не звертався з рапортом про продовження дії контракту.

За фактом невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо звільнення з лав Збройних Сил України капітана ОСОБА_1 та порушення п.37.1.5 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» проведено службове розслідування, яке оформлене актом службового розслідування від 18.05.2017 року (а.с.94-102 т.1)

За наслідками службового розслідування встановлено, що відповідач, перебуваючи на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Маріупольського ОМВК з 03.11.2015 року по 30.11.2016 року, повинен був до 30.10.2016 року відпрацювати Контрольний список військовослужбовців Маріупольського ОМВК, строк контракту яких закінчується в 2017 році, включити себе до цього списку, за три місяці до закінчення свого контракту подати рапорт з повідомленням свого наміру продовжувати його дію.

Але зазначених своїх обов`язків капітан ОСОБА_1 не виконав.

Крім цього, перебуваючи на посаді начальника відділу військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Першотравневого РВК не подав рапорт про бажання бути звільненим з лав ЗС України, чим знову порушив вимоги свого контракту щодо порядку звільнення військовослужбовців.

Після закінчення дії контракту, з 27.01.2017 року відповідач не мав законних підстав перебувати на військовій службі та виконувати обов`язки за посадою. Проте продовжував перебувати на службі та виконувати обов`язки за посадою, що призвело до незаконної виплати йому грошового забезпечення за період з 27.01.2017 року по 18.05.2017 року в розмірі 53305,98 грн. Вказаними діями відповідач спричинив матеріальні збитки державі в зазначеному розмірі.

Наказом військового комісара Першотравневого РВК №56 від 18.05.2017 року капітана ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Маріупольського ОМВК. (а.с.224 т.1)

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідач, перебуваючи на службі в лавах Збройних Сил України у період з 27.01.2017 по 16.05.2017, здійснював свої посадові обов`язки, за що отримував грошове забезпечення відповідно до наказів військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виключає підстави вважати, що ОСОБА_1 безпідставно та незаконно отримував грошове утримання.

Суд погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

На підставі ч.9 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 37.1.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. №260 (далі Інструкція №260) визначено, що у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту, а в разі продовження його дії - до дня закінчення такого продовження за підставами, визначеними законодавством.

Оскільки в період з 27.01.2017 року по 16.05.2017 року відповідач знаходився на службі, виконував свої посадові обов`язки, зі списків особового складу його виключено тільки 18.05.2017 року, тому є неприйнятними доводи апелянта, що капітан ОСОБА_1 незаконно та неправомірно отримував грошове забезпечення у період після закінчення строку дії контракту.

Як визначено пунктом 4 Контракту, укладеному ОСОБА_1 з Міністерством оборони України, сторони зобовязуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укласти новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

Абзацем 3 пункту 2.12 Інструкції «Про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 р. №170 (далі Інструкція №170) встановлено, що Контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення.

Не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту командування військової частини повинно попередити військовослужбовця про намір не укладати з ним новий контракт про проходження військової служби.

У разі невиконання цієї вимоги командування військової частини не може відмовити військовослужбовцю в укладенні нового контракту про проходження військової служби.

Військовослужбовець не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту повинен повідомити командування військової частини про свій намір укласти новий контракт.

Якщо у цей строк військовослужбовець без поважних причин не повідомив командування військової частини про намір укладати новий контракт про проходження військової служби, то він підлягає звільненню з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту без подання рапорту.

У цьому разі посадовою особою, визначеною в пункті 12.7 розділу XII цієї Інструкції, з військовослужбовцем проводиться бесіда, про що оформлюється Аркуш бесіди.

Згідно п.12.7 Інструкції №170 бесіда з питань звільнення проводиться з молодшими та старшими офіцерами до підполковника включно: у військовій частині - командиром військової частини; в управлінні з`єднання - командиром з`єднання або його заступниками;в управлінні оперативного (повітряного) командування, органах військового управління і командуваннях родів військ, сил та видів Збройних Сил України - начальником відповідного структурного підрозділу, заступником командувача чи керівника органу військового управління; у структурних підрозділах Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України - керівниками структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України або їх заступниками.

Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить, що неподання відповідачем рапорту про звільнення визначав обов`язок відповідача звільнити капітана ОСОБА_1 з військової служби без подання рапорту.

Такий висновок також підтверджено матеріалами службового розслідування, внутрішньо- фінансовим аудитом, проведеним Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України по фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 31.01.2015 року по 10.05.2017 року. (а.с.190-192).

Разом з тим, суд першої інстанції, розглянувши зазначений позов в порядку адміністративного судочинства, порушив норми процесуального законодавства з наступних підстав.

Пунктом 5 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України» визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

На підставі п.2 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, спір, який виник в цій справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за своєю суттю не є публічно-правовим спором.

Крім цього, суд зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Проте цим Законом не визначено повноважень позивача щодо звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення із звільнених зі служби військовослужбовців переплачених, на думку позивача,коштів.

Крім цього, підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, - визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено постановою ВР України №243/95 від 23.06.1995 року (зі змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 21 грудня 2000 року №2171) (далі Положення).

Згідно п.2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Таким чином, у випадку надміру виплачене грошове забезпечення є військовим майном.

Відповідно до п.3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Пунктом 31 Положення визначено, що у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Суд зазначає, що позивачем не приймався наказ про стягнення з капітана ОСОБА_1 спричиненої ним, на думку позивача, шкоди, а приписи Положення чітко зазначають, що в такому випадку подається цивільний позов до суду.

Таким чином, зазначений позов повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

На підставі ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 239 КАС України визначено, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд першої інстанції, розглянувши позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, що обумовлює скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження по справі, а позивач може звернутися з цим позовом до відповідного суду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 238, 239, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року у справі №805/3980/17-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року у справі №805/3980/17-а скасувати.

Провадження у справі №805/3980/17-а за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 20.03.2018 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення

Повне судове рішення складено 20 березня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова