Справа № 341/1863/17
Суддя: Максимчин Ю. Д.
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 341/1863/17
Номер провадження 2-а/341/7/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді Максимчин Ю.Д.

секретаря Ворох З.Д.

розглянувши у місті Галичі у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону УПП м. Івано-Франківська лейтенанта поліції ОСОБА_2, Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання дій відповідача протиправними, скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 батальйону УПП м. Івано-Франківська лейтенанта поліції ОСОБА_2, Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області та просить суд визнати дії відповідачів протиправними, скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, та закрити провадження у справі. В обґрунтування позову ОСОБА_1 покликається на те, що постановою відповідача серії БР № 717706 від 03 грудня 2017 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за допущення порушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач 03 грудня 2017 року о 14.40 год. в м. Івано-Франківську по вул. Заклинських, 1 здійснив стоянку, заблокувавши виїзд з прилеглої території, чим порушив п.п. 15.9, 15.10 Правил дорожнього руху.

Зазначив, що 03.12.2017 року в м.Івано-Франківськ, здійснив стоянку автомобіля «Вольво 960», номерний знак НОМЕР_1, у дозволеному місці біля будинку № 10 по вул.Панаса Мирного. Коли повернувся та підійшов до автомобіля, там були працівники патрульної поліції та повідомили, що він нібито здійснив зупинку свого транспортного засобу заблокувавши виїзд з прилеглої території. Ч.3 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. (Перешкода для руху нерухомий об'єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об'єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу). Однак він здійснив зупинку у місці, де взагалі відсутній - дорожний рух. Зі змісту постанови вбачається, що адміністративне правопорушення вчинене по вулиці Заклинських,1 в м.Івано-Франківську, однак стоянка ним була здійснена у дозволеному місці по вулиці Панаса Мирного в м.Івано-Франківську. Окрім того, відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог п. 15.9. та п.15.10 ПДР України, за здійснення стоянки, заблокувавши виїзд з прилеглої території. Однак, п. 15.9ПДР України містить підпункти від «а» до «и» та п.15.10 ПДР України містить підпункти від «а» до «є», відповідачем при винесені постанові взагалі не зазначено ні підпункту п. 15.9 ПДР України, ні п.15.10 ПДР України, що вказує на допущене припущення інспектором поліції при винесені постанови. Відповідач у постанові не навів жодних доказів, не здійснив фото, відео зйомки з привязкою до місцевості, адреси. Відповідачем при винесенні постанови не забезпечено йому можливість реалізувати права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, визначені ст. 268 КУпАП, ст. 55 Конституції України в частині отримання правої допомоги, постанова по справі про адміністративне правопорушення була складена відповідачем без врахування його зауважень, пояснень. При розгляді справи докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем пред'явлені не були, до постанови не додані, протокол про адміністративне правопорушення не складався. Жодного порушення ним не вчинено, постанова складена за відсутності події адміністративного правопорушення, а тому підлягає скасування, провадження у справі слід закрити.

Позивач в судове засідання не зявився, таким подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю.

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач в судове засідання не зявився. Представником відповідачів ОСОБА_3 скеровано відзив на позовну заяву, де позов заперечила повністю. Заперечуючи позов представник відповідачів покликається на те, що 13.12.2017 р. інспектор роти № 3 батальйону УПП м. Івано-Франківська лейтенант поліції ОСОБА_2 із своїми напарниками під час патрулювання близько 14.15 год. отримали виклик на службовий планшет про порушення ПДР України водієм транспортного засобу Вольво 960 н.з. АТ 5433 ВО по вул. Заклинських, 1 у м. Івано-Франківську. Прибувши на місце, вказане у скарзі, інспектори патрульної поліції встановили факт порушення ПДР, а саме водій ТЗ здійснив стоянку, заблокувавши виїзд з прилеглої території, чим порушив п.п. «а» п. 15.10 ПДР України. Водій ТЗ прибув до місця паркування свого ТЗ до моменту затримання транспортного засобу, тому інспектором розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КупАП. Інспектор поліції з дотриманням вимог закону та обгрунтовано прийняла рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КупАП. Належним чином зафіксовано факт порушення ПДР України позивачем та після розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення винесла постанову серії БР № 717706 від 03.12.2017 року на підставі фактично отриманих даних.

Дослідивши здобуті докази, суд приймаючи рушення враховує наступне.

Пунктом 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Положенню пункту 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 30.05.2001 р. N 7-рп/2001 за яким виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності, а також діяння, що є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями як підстави кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності, та відповідальність за такі діяння. Загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 7 КУпАП закріплений принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особу, що притягають до адміністративної відповідальності, вважають невинуватою, доки протилежне не буде доведено й зафіксовано в установленому законом порядку, що є відмінним від принципу презумпції невинуватості при обвинуваченні у вчиненні злочину за яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Статтею 7 КУпАП також закріплено право особи оскаржити прийняте рішення у справі щодо притягнення до адміністративної в т.ч. і в судовому порядку.

Диспозицією ч. 3 ст. 122 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається, зокрема, порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП по факту здійснення стоянки, заблокувавши виїзд з прилеглої території, чим порушив п.п. 15.9, 15.10 Правил дорожнього руху.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, а позовні вимоги задоволенню підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 грудня 2017 року о 14.40 год. ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську по вул. Заклинських, 1 здійснив стоянку, заблокувавши виїзд з прилеглої території, чим порушив п.п. 15.9, 15.10 Правил дорожнього руху та постановою серії БР № 717706 від 03 грудня 2017 року про адміністративне правопорушення його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 гривень, за порушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст.222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3, ст.122 КУпАПрозглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, за приписами ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Частиною першою ст.268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед яких: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 279 КУпАП встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Таким чином, приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи міститься лише постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача.

Вказана постанова не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності враховано пояснення позивача, надано можливість скористатися юридичною допомогою, роз'яснено її права та обов'язки, враховано особу порушника, розглянуто клопотання в разі їх наявності.

Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем всупереч положень Кодексу України про адміністративні правопорушення не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст.ст. 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 аналіз положень глави 22 Кодексу в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 КУпАП, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

З оскаржуваної Постанови вбачається, що справу розглянуто на місці вчинення правопорушення.

За приписами ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

ОСОБА_1 з тим, відповідач всупереч положенням ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу позивача.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Така правова позиція неодноразово застосовувалась у судовій практиці.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.288 КУпАП постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Частиною 2 ст. 162 КАС України адміністративному суду надано повноваження щодо прийняття іншої постанови (не передбаченої переліком), яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод людини і громадянина у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом ст. 293 КУпАП під час розгляду позову перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень: залишення постанови без зміни; скасування постанови і надсилання справи на новий розгляд; скасування постанови і закриття справи; зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.293 Кодексу України про адміністративні порушення, ст.ст. 77, 243-250 КАС України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону УПП м. Івано-Франківська лейтенанта поліції ОСОБА_2, Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання дій відповідача протиправними, скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі - задовольнити.

Визнати незаконними дії інспектора Роти №3 Батальйону УПП м. Івано-Франківська Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови серії БР №717706 від 03 грудня 2017 року про адміністративне правопорушення та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень за ч.3 ст. 122 КУпАП.

Скасувати постанову серія БР №717706 від 03 грудня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КпАП України закрити у звязку з відсутністю складу такого.

Рішення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:ОСОБА_4