Справа № 712/8907/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/8907/17 Суддя (судді) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Губської Л.В. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради № 2-686 від 24.06.2016р. «Про дозвіл на розроблення документації із землеустрою у власність на земельну ділянку по вул. Горіховій (Маршала Ркосовського) та вул. Генерала Рибалка громадянину ОСОБА_6 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)».

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання АЕЕ № 531326 від 05.11.2001р., укладеного з ОСОБА_9.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів № 56 від 26.04.1988р., за домоволодінням № 30/1 по вул. Горіховій у м. Черкаси рахується присадибна земельна ділянка загальною площею 0,3648 га, з яких: 0,2738 га перебувають у користуванні в якості городу.

З 1988 року по 2001 рік право користування земельною ділянкою загальною площею 0,3648 га по вул. Горіховій, 30/1 у м. Черкаси перебувало у ОСОБА_9, а з 2001 року перейшло до ОСОБА_5, на підставі ст. 120 Земельного кодексу України.

30.12.2015р. ОСОБА_6, як учасник бойових дій - учасник АТО через Центр надання адміністративних послуг звернувся до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована в районі вул. М. Рокосовського та Генерала Рибалка у м. Черкаси. До вказаної заяви було додано необхідний перелік документів, зокрема, довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; план розподілу земельної ділянки між співвласниками.

Рішенням Черкаської міської ради № 2-686 від 24.06.2016р. було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_6 земельної ділянки по вул. Горіховій (Маршала Рокосовського) та вул. Генерала Рибалка орієнтовною площею 0,10 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішення відповідача, вважаючи, що надаючи дозвіл на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_6, Черкаська міська рада вийшла за межі своїх повноважень, визначених ст. 12 Земельного кодексу України, оскільки таким рішенням припинила її право користування земельною ділянкою, звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Пунктом «б» статті 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим. Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок; проекти землеустрою погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: зокрема, рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту (у випадках, передбачених законом); а також матеріали погодження проекту землеустрою.

За змістом частини 4 ст. 123 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Статтею 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідного органу із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду якої визначені в ст. 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2015р. ОСОБА_6, як учасник бойових дій - учасник АТО через Центр надання адміністративних послуг звернувся до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована в районі вул. М. Рокосовського та Генерала Рибалка у м. Черкаси. До вказаної заяви було додано необхідний перелік документів, зокрема довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; план розподілу земельної ділянки між співвласниками.

Згідно довідки 6-зем, в районі вулиць М. Рокосовського та Генерала Рибалка, ОСОБА_6 просив виділити йому земельну ділянку, не надану у власність або постійне користування в межах населених пунктів.

При цьому, ОСОБА_5 зазначила, що вона тривалий час на законних підставах користується земельною ділянкою, дозвіл на розробку проекту землеустрою з якої було надано Черкаською міською радою ОСОБА_6

Так, відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів № 56 від 26 квітня 1988 року «Про затвердження обміру земель в мікрорайоні «Дахнівський» було затверджено надані Черкаським ОБТІ матеріали обміру земель забудованих кварталів № 600, 601, 602, 607, 615, 616, 620, 627 загальною площею 480 734 кв.м.; затверджено встановлену при обмірах конфігурацію садибних ділянок, в яких відсутні надлишки земельної площі; зареєстровано за землекористувачами забудованих кварталів № 600, 601, 602, 607, 613, 616, 620, 627 садибних ділянок по нормі загальною площею 270 682 кв., а виявлені залишки площею 118 811 кв.м. - залишено в користуванні землекористувачів до виникнення потреби в них (а.с.8).

Згідно вказаного рішення, за домоволодінням № 30/1 по вул. Горіховій у м. Черкаси рахується присадибна земельна ділянка загальною площею 0,3648 га, з яких: 0,2738 га перебувають у користуванні в якості городу.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи експлікації земель у кварталі № 66 м-н «Дахнівський», загальна площа земельної ділянки по вул. Рокосовського, 30 становить 3 648 кв.м., з яких залишок - 2 738 кв.м. (а.с. 9).

ОСОБА_5 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання АЕЕ № 531326 від 05.11.2001р., укладеного з ОСОБА_9.

Відповідно до вказаного договору довічного утримання, ОСОБА_9 передала у власність позивача належний їй житловий будинок по вул. Рокосовського у м. Черкаси, розташованого на земельній ділянці площею 910 кв.м.

Крім цього, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту на житловий будинок по вул. Рокосовського, 30, квартал № 600 в графі «Дані про реєстрацію прав землекористування» вказано, що S=910 кв.м. в пост. кор. + 2738 кв.м. в т/кор. (р.к.з) Ріш. № 56 від 26.04.1988р.

Таким чином, після укладення зазначеного договору довічного утримання до набувача ОСОБА_5, відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, перейшло право на цю ж земельну ділянку площею 910 кв.м., а інша частина земельної ділянки із загальної площі в 3 648 кв. - є надлишками, якими ОСОБА_9, як і позивач ОСОБА_5 мають право користуватись до виникнення потреби в ній.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що, надаючи в червні 2016 року дозвіл ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 0,10 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із цієї земельної ділянки, яка складається із надлишків, Черкаська міська рада діяла в межах своєї компетенції та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи апелянта з приводу того, що рішення відповідача було прийнято на підставі недостовірної інформації, оскільки з 01.01.2016р. актуальною була нова звітність 6-зем, а отже, і нова довідка, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_6 через Центр надання адміністративних послуг звернувся до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га - 30.12.2015р., тобто, на момент чинності наказу Державного комітету статистики від 05.11.1998р. № 377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)». Крім цього, довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) була видана ОСОБА_6 23.12.2015р. (а.с.57) та була чинною на момент його звернення з вказаною заявою.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Губська Л.В.
Повний текст постанови виготовлено 19.03.2018 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Беспалов О.О.

Губська Л.В.