Справа № 826/16709/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2018 року № 826/16709/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНА Трейд»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВНА Трейд» (далі – позивач, ТОВ «ВНА Трейд») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі – відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05 травня 2016 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що в акті перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані рішення, не зазначено в чому конкретно пролягає порушення норм законодавства з боку позивача. До того ж, позивач взагалі не був обізнаний про те, що контролюючим органом буде проводитися перевірка, про проведення заходу позивач дізнався вже після фактичного його проведення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні на 13 лютого 2018 року.

У порядку, визначеному частиною 7 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, 13 лютого 2018 року суд розпочав розгляд справи по суті.

У ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача, у свою чергу, заперечував проти заявлених позивачем вимог та просив залишити їх без задоволення. В обґрунтування позиції відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог представник останнього у відзиві на позов зазначив, що оскаржувані рішення прийнято правомірно, на підставі зроблених за результатами перевірки позивача висновків. Під час перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов’язання з податку на додану вартість (далі – ПДВ).

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем податкових зобов’язань з ПДВ, за результатами якої 20 квітня 2016 року складено акт №100/1-26-50-12-02-38682913 (далі – акт перевірки), згідно з яким, позивачем порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов’язання з ПДВ, визначені пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (далі – ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), що є підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 71187,88 грн.

05 травня 2016 року відповідачем, на підставі акту перевірки, складено оскаржувані рішення:

- №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 20%, що становить 45019,17 грн;

- №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 10%, що становить 26168,71 грн.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, перелічені рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із правомірністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що згідно з інформаційними базами даних Державної фіскальної служби України, станом на 30 квітня 2015 року позивачем подано декларацію з ПДВ (реєстраційний № від 17 квітня 2015 року), згідно з якою, задекларовано суму ПДВ до сплати у розмірі 225131,00 грн, граничний термін сплати – 30 квітня 2015 року. Суму ПДВ фактично погашено шляхом подання уточнюючих розрахунків та сплати згідно з платіжними дорученнями від 14 травня 2015 року №521, від 15 травня 2015 року №531.

Контролюючим органом встановлено факт несвоєчасної сплати позивачем грошового зобов’язання з ПДВ.

Разом з тим, жодних пояснень з приводу встановлених контролюючим органом обставин, позивачем суду не надано. Суд також звертає увагу й на те, що в обґрунтування своєї позиції представник позивача зазначив тільки те, що у грудні 2015 року головним бухгалтером позивача проведено звірку з контролюючим органом, за результатами якої жодних зауважень щодо несвоєчасності сплати ПДВ контролюючим органом висловлено не було. Водночас доказів на підтвердження таких доводів позивачем до суду не надано.

У ході судового розгляду справи представником позивача надано суду копію рішення відповідача від 20 квітня 2015 року №7985/10/26-50-15-01, у якому зазначено про прийняття контролюючим органом рішення щодо відсутності необхідності проведення перевірки уточнюючих розрахунків податкових зобов’язань з ПДВ у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок по уточнюючих розрахунках податкових зобов’язань з ПДВ у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за: вересень, жовтень, листопад та грудень 2013 року, січень, лютий та березень 2014 року.

Суд зауважує, що зазначене рішення відповідача стосується іншого податкового періоду, ніж за який проведено камеральну перевірку та складено акт перевірки від 20 квітня 2016 року №100/1-26-50-12-02-38682913.

Станом на 20 квітня 2015 року за позивачем обліковувався податковий борг з ПДВ у розмірі 11749,52 грн, який, як встановлено судом та підтверджується поясненнями представника відповідача, погашений згідно з платіжним дорученням від 14 травня 2015 року №521.

У матеріалах справи також міститься копія листа відповідача від 18 травня 2015 року №8698/10/26-50-15-01, яким позивача повідомлено про те, що уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з ПДВ у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за квітень 2015 року до податкової декларації з ПДВ за березень 2015 року вважається неподаним.

У ході судового розгляду справи представник відповідача пояснив, що штраф за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань розраховувався в автоматичному режимі згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

Згідно з пунктом 31.1 статті 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57, пунктом 203.2 статті 203 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Погашенням податкового боргу вважається зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (підпункт 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, як вбачається з викладеного, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року №21-3920а15 зазначено, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

Підсумовуючи викладене та зважаючи на те, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про своєчасність сплати самостійно узгоджених податкових зобов’язань, зокрема, підтвердили б вчинення позивачем у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, дій, спрямованих на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету, суд приходить до висновку про обґрунтованість прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень.

Стосовно тверджень позивача щодо неповідомлення його про проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Пунктом 76.1 статті 76 ПК України чітко визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Нормами ПК України не визначено, що платник податків повинен повідомлятися про проведення камеральної перевірки та бути присутнім при її проведенні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача судового збору у розмірі 1600,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у зв’язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНА Трейд» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII “Перехідні положення”, Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко