Справа № 235/1071/18
Суддя: Бородавка К. П.
Дата ухвалення: 2018-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 235/1071/18
Провадження №2-а/235/84/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Бородавки К.П., розглянувши в залі суду м.Покровська в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату про скасування постанови №41 від 05.03.2018 за справою про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату від 05.03.2018 №41, якою позивач визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП і на нього накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що в оскаржуваній постанові невірно зазначено, що допущене ним правопорушення було виявлене 13.02.2018, адже працівники військкомату дізналися або повинні були дізнатися про те, що він не з`явився в десятиденний термін з дня початку чергового призову, що визначений Указом Президента України від 29.03.2016 № 122/20163, - 27.05.2016 (16.05.2016 - начало призову + 10 днів). Позивачем наголошено, що він перебуває на обліку у відповідача, його справа та облікова картка з усіма необхідними документами, адресою проживання, яку він не міняв з 2013 року, знаходяться у відповідача. На думку позивача, за таких обставин відповідач мав дізнатись про його неявку в 10-денний термін. З 27.05.2016, коли робітники військкомату дізналися або повинні були дізнатися про те, що позивач не з`явився в десятиденний термін з дня початку чергового призову, до винесення посадовою особою відповідача оскаржуваної постанови минуло більш ніж 1 рік 8 місяців. Між тим, відповідно до ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Згідно зі ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП.

Покровсько-Ясинуватський об`єднаний міський військовий комісаріат (далі відповідач) надав суду відзив на позов, за змістом якого просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Аргументуючи свої заперечення, відповідач зазначив, що допущене позивачем правопорушення є триваючим, а його виявленню 13.02.2018 сприяло те, що порушник особисто звернувся до військового комісаріату за отриманням військово-облікових документів (військового квитка - по досягненню 27-річного віку) та надав пояснення про те, що раніше не з`являвся до призовної дільниці, оскільки не знав правил військового обліку та не отримував повісток.

Відповідач зауважив, що до часу з`явлення громадянина та надання ним відповідних пояснень підстав для виявлення вказаних порушень та притягнення до адміністративної відповідальності не було, оскільки Законом передбачено поважні причини неприбуття до призовної дільниці в десятиденний термін з дня початку чергового призову, про наявність чи відсутність яких військовому комісару не було відомо. Крім того, відповідачем зазначено, що з метою забезпечення прибуття та з`ясування причини неявки до призовної дільниці в десятиденний термін з дня початку чергового призову ОСОБА_1 було оголошено у розшук та з 10.08.2017 по 13.02.2018 здійснювались інші міри по встановленню місцезнаходження призовника.

Будь-яких заяв чи клопотань від учасників справи не надійшло.

За змістом ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши доводи позову і відзиву, перевіривши доводи сторін добутими доказами та з`ясувавши фактичні обставини, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Зі змісту оскаржуваної постанови №41 від 05.03.2018 вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП і відповідно до ч.1 ст.8, ч.2 ст.210-1 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. При прийнятті вказаної постанови у якості доказів вини скоєння правопорушення було взято до уваги:
- протокол про адміністративне правопорушення №41 від 22.02.2018,
- рапорт начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу №1692 від 13.02.2018,
- засвідчена копія витягу з книги протоколів засідань призивної комісії - протокол №38 від 17.11.2017,
- засвідчена копія протоколу №27 від 13.06.2016,
- засвідчена копія облікової картки призовника на ім`я ОСОБА_1 №22,
- пояснення ОСОБА_1 .
Відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , будучи громадянином України призовного віку, в період з 16.05.2016 по 30.06.2016 не з`явився до призовної дільниці в місті Покровську в десятиденний термін з дня початку чергового призову, що визначений Указом Президента України від 29.03.2016 № 122/2016, чим порушив вимоги абз.3 ч.8 ст.15 ЗУ України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.2 ст.17 ЗУ України «Про оборону». В наданих письмових поясненнях ОСОБА_1 вказав, що в травні 2016 року він не з`явився до призовної дільниці, оскільки в нього захворіла дружина.

Між тим, за змістом пояснень позивача від 13.02.2018, наданих відповідачем до суду на обґрунтування своєї позиції, позивач пояснює причину неявки до дільниці в серпні 2017 року, а не в травні 2016 року, та зазначає, що не з`являвся, оскільки не знав правил військового обліку та не отримував повісток.

З облікової картки призовника, складеної на позивача та наданої відповідачем до суду, вбачається, що позивач пройшов приписку 06.02.2007 та перебуває на військовому обліку в Покровсько-Ясинуватському ОМВК як такий, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За витягом з книги протоколів засідань призовної комісії протоколу №38 від 17.11.2017 позивач рішенням призовної комісії звільнений від призову на строкову військову службу у зв`язку з досягненням 27-річного віку та зарахований в запас.

Зі змісту протоколу від 13.06.2016 №27, копія якого надана відповідачем до суду, позивач на комісію безпідставно не з`явився.

Розв`язуючи спір, суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовані КУпАП, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232 (далі Закон №2232), Законом України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932 (далі Закон №1932), Указом Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2016 році» від 29.03.2016 №122/2016 (далі Указ Президента).

Відповідно до ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1); повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2).

Приписами ч.2 ст.17 Закону №1932 визначено, що громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

За ч.1 ст.3 Закону №2232 військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу (строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу тощо ч.6 ст.2).

Відповідно до ч.6 та ч.8 ст.15 Закону №2232 строки проведення призову (призовів) громадян України на строкову військову службу визначаються Указом Президента України ; після набрання чинності Указом Президента України щодо проведення чергового призову:

- призовники, яким надійшла повістка районного (міського) військового комісаріату на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці;

- у разі якщо за будь-яких обставин повістка не надійшла, громадяни призовного віку зобов`язані з`явитися до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку відповідного чергового призову, визначеного Указом Президента України;

- призовники, які змінили місце проживання, зобов`язані в семиденний строк прибути до районного (міського) військового комісаріату за новим місцем проживання для взяття на військовий облік.

Указом Президента, який набрав чинності 29.03.2016, визначено призвати на строкову військову службу придатних за станом здоров`я до військової служби громадян України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 20 років, та старших осіб, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу:

1) у травні (починаючи з 5 травня) - червні 2016 року;

2) у жовтні - листопаді 2016 року.

- у серпні 2017 року на строкову військову службу до Національної гвардії України придатних за станом здоров`я до військової служби громадян України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 20 років, та старших осіб, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Відповідачем не заперечується, що повістка на адресу позивача на прибуття до призовної дільниці не направлялась та місце проживання останнього не змінювалось.

Отже, позивач в силу абз.3 ч.8 ст.15 Закону №2232 зобов`язаний був з`явитися до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку відповідного чергового призову, визначеного Указом Президента травень-червень 2016 року, але в будь-якому разі до 30.06.2016 включно.

Позивач не виконав визначений військовий обов`язок, адже не з`явився до призовної дільниці протягом травня-червня 2016 року, тобто допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Разом з тим, суд зазначає, що передбачені диспозицією ст.210-1 КУпАП протиправні дії, спрямовані на порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, характеризуються вчиненням одноразової дії у певний час - явка до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку чергового призову, в даному випадку в травні 2016 року. Відтак, таке порушення не є тривалим. Покликання відповідача з цього приводу є помилковими. На користь викладеного свідчать і доводи, викладені відповідачем у відзиві на позові і зміст оскаржуваної постанови, за якими ОСОБА_1 не з`явився до призовної дільниці у період з 16.05.2016 по 30.06.2016.

Про факт того, що позивач не з`явися у вказаний період до призовної частини, тобто допустив адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП, відповідач достеменно знав вже 13.05.2016, про що свідчить протокол №27 від 13.06.2016.

Відповідно до ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Отже, накладення на позивача відповідачем адміністративного стягнення оскаржуваною постановою 05.03.2018, тобто майже через 1 рік та 8 місяців після скоєного правопорушення, свідчить про порушення останнім визначених законодавцем двомісячних строків накладення адміністративного стягнення.

Доводи відповідача щодо відсутності у нього даних про поважність причин неприбуття позивача до військового комісаріату не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ч.10 ст.15 Закону №2232 поважність причин має значення для неявки призовника за викликом районного (міського) військового комісаріату. Проте у спірних правовідносинах виклик відповідачем позивачу не направлявся, зворотного суб`єктом владних повноважень не доведено.

Окремо суд відмічає, що рішенням призовної комісії позивача звільнено від призову у зв`язку із досягненням 27-річного віку, що підтверджується наданою відповідачем копією витягу з книги протоколу засідань призовної комісії - протоколу від 17.11.2017 №38. Відтак з 18.11.2017 позивач апріорі не міг бути зобов`язаний з`явитись до призовної частини, що вказує на необґрунтованість та безпідставність твердження відповідача про тривале злісне ігнорування позивачем військового обов`язку.

Крім викладеного, суд зауважує на таке.

За приписами ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Доказів на підтвердження наявності у відповідача даних про своєчасне сповіщення позивача про місце і час розгляду справи 05.03.2018 відповідачем суб`єктом владних повноважень до суду не надано.

Також зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП, оскільки постановою від 02.03.2018 №40 позивача притягнуто до адміністративного відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП.

З цього приводу суд зазначає таке.

Санкція ч.2 ст.210-1 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за повторне протягом року вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Аналіз положень КУпАП дозволяє констатувати, що особа вважається такою, що піддана адміністративному стягненню, якщо відповідна постанова набрала законної сили.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що станом на дату допущення позивачем правопорушення травень-червень 2016 року він був підданий адміністративному стягненню.

Відповідно до ст.290 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що постанова від 02.03.2018 №40 не набрала законної сили і на 05.03.2018, тобто на дату прийняття оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, враховуючи надані відповідачем докази, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем як з порушенням строків накладення адміністративного стягнення, так і з порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.210-1 КУпАП спливли, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Керуючись статтями 38, 210-1 КУпАП, статтями 9, 72-77, 242-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату про скасування постанови №41 від 05.03.2018 за справою про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату №41 від 05.03.2018 про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за адміністративним протоколом №41 від 22.08.2018 закрити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги у строк, визначений ч.4 ст.286 КАС України в порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя К.П. Бородавка