Справа № 825/354/18
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року Чернігів Справа № 825/354/18

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:
головуючої судді - Кашпур О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування "Північ" Сухопутних військ Збройних сил України про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 18.01.2018 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) та просить стягнути з відповідача на його користь кошти на відрядження у розмірі 10800.00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що протягом служби у військовій частині НОМЕР_1 його відряджали до іншої частини у службових справах, що підтверджується посвідченнями про відрядження. Позивач вважає, що відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів від 02.02.2011 №98 та Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 29.08.2011 №530, витрати в зв`язку з відрядженням фінансуються за рахунок бюджетних коштів. Перебування позивача у відрядженні також підтверджується листами щодо відрядження підполковника ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 22.01.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження в справі без повідомлення сторін, відповідачу надано строк для надання відзиву на позовну заяву в 15-ти денний термін з моменту отримання цієї ухвали. Також сторонам надано строк для надання відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивач помилково посилається на норми Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 29.08.2011 №530, яка вже не діє. Відповідач зазначає, що чинним на час розгляду справи є наказ Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року № 105 «Про затвердження Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України», відповідно до вимог п. 24 Інструкції від 20 лютого 2017 року № 105 виплата добових позивачу не здійснюється. Крім того, відповідач зазначає, що у посвідченнях про відрядження позивача - ОСОБА_1 місце відрядження зазначене військова частина НОМЕР_2 м. Київ, але за відомою командуванню військової частини НОМЕР_1 інформацією, що підтверджується телеграмами - викликами до управління розвідки командування Сухопутних військ Збройних Сил України, ОСОБА_1 виконував обов`язки у вищому штабі командування Сухопутних військ Збройних Сил України. За таких обставин мета відрядження та місце проведення відрядження не відповідає зазначеній інформації у посвідченнях про відрядження позивача.
Відповідно до вимог Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України не здійснюється виплата добових витрат або тим, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), оплата добових за період перебування в пунктах прикомандирування або в розпорядженні не здійснюється. Таким чином, відповідач вважає, що по факту ОСОБА_1 був тимчасово (з відповідною періодичністю з березня по серпень 2017 року) прикомандированим до розвідувального управління військової частини НОМЕР_3 , що не відповідає зазначеній інформації у посвідченнях про відрядження позивача. Крім того, відповідно до пункту 19 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України забороняється здійснювати виплату добових та відшкодовувати витрати на найм жилого приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення.
Представником позивача ОСОБА_2 було надано суду відповідь на відзив, в якому він зазначив, що невиплата позивачу добових витрат за відповідними посвідченнями про відрядження та звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, є протиправним.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що підполковник ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України). Наказами командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 було неодноразово відряджено на протязі 2017 року до військової частини НОМЕР_2 (м. Київ).
Відрядження здійснювались відповідно до невідкладних розпоряджень Начальника штабу - першого заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.02.2017 № 116/2/3/2411, від 05.04.2017 № 116/2/3/4558, від 20.04.2017 № 116/2/3/5392, від 19.05.2017 № 116/2/3/6681, від 20.06.2017 № 116/2/3/8338, від 16.08.2017 № 116/2/3/11325, № 19.09.2017 № 116/2/3/ НОМЕР_4 .
Відповідно до цих листів у зв`язку з службовою необхідністю, отримання досвіду виконання службових обов`язків у вищестоящому штабі та виконання завдань в організації розвідки начальників штабів військових частин НОМЕР_5 , НОМЕР_1 , НОМЕР_6 запропоновано відрядити по одному офіцеру з управлінь розвідки оперативних командувань (або підпорядкованих частин розвідки) до військової частини НОМЕР_2 (м. Київ) з подальшим виконанням ними службових обов`язків у розвідувальному управлінні штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України у період з 03.03.2017 по 01.04.2017, з 07.04.2017 по 06.05.2017, з 29.04.2017 по 28.05.2017, з 29.05.2017 по 27.06.2017, з 29.06.2017 по 28.07.2017, з 28.08.2017 по 26.09.2017, з 27.09.2017 по 26.10.2017.
В листах зазначено, що оплата витрат на відрядження здійснюється за рахунок військових частин НОМЕР_5 , НОМЕР_1 , НОМЕР_6 , тобто зокрема і за рахунок відповідача.
ОСОБА_1 було направлено у відрядження, про що свідчать посвідчення про відрядження №441 від 02.03.2017, №678 від 05.043.2017, №948 від 06.05.2017, №1443 від 27.06.2017, №1118 від 27.05.2017, №1934 від 23.08.2017, №2292 від 26.09.2017.
До посвідчень про відрядження позивачем додано звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, відповідно до яких сума добових ОСОБА_1 становить 900.00 грн. (посвідчення №441 від 02.03.2017); на суму 1380,00 грн. (посвідчення №678 від 05.043.2017); на суму 1320,00 грн (посвідчення №948 від 06.05.2017); на суму 1800,00 грн ( посвідчення №1443 від 27.06.2017); на суму 1800,00 грн ( посвідчення №1118 від 27.05.2017); на суму 1800,00 грн. (посвідчення №1934 від 23.08.2017); на суму 1800,00 грн. (посвідчення №2292 від 26.09.2017).
Зазначені посвідчення були подані позивачем до Військової частини НОМЕР_1 , однак відповідач не здійснив відшкодування позивачеві добових витрат на відрядження згідно зазначених документів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ч.ч. 6,9 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Витрати, пов`язані з перевезенням військовослужбовців та членів їх сімей, їх особистого майна залізничним, повітряним, водним і автомобільним (за винятком таксі) транспортом, бронюванням місць у готелях при направленні військовослужбовців у відрядження, відшкодовуються за рахунок коштів Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02.02.2011 № 98, в редакції, що діяла до 22.11.2017 тобто на момент перебування позивача у відрядженні, було визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Наказом Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року N 105 затверджено Інструкцію про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України (далі Інструкція).
Відповідно до п. 2 Інструкції відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).
Згідно із п. 4, 5 Інструкції строк відрядження визначається командиром (начальником, керівником), але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі (крім випадків, коли інші строки відрядження визначаються законодавчими та іншими нормативно-правовими актами).
Військовослужбовці для виконання службових завдань можуть направлятися у відрядження до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та інших органів військового управління строком не більше 5 днів, не враховуючи часу перебування в дорозі, за письмовим рішенням відповідного командира (начальника, керівника) вищого рівня.
Зазначений строк може бути продовжено за письмовим рішенням відповідного командира (начальника, керівника) вищого рівня з обов`язковим повідомленням військової частини (установи, організації), яка направляла військовослужбовця у відрядження.
Аналіз наведеного свідчить про те, що строк відрядження військовослужбовця визначається командиром не може перевищувати 30 днів, а в разі відрядження до органів військового управління строк відрядження може бути продовжено за письмовим рішенням відповідного командира вищого рівня.
Згідно листів про направлення позивача у відрядження та згідно посвідчень про відрядження строк перебування ОСОБА_1 було визначено командиром вищого рівня та строк кожного відрядження не перевищував 30 днів.
Військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток (п. 6 Інструкції).
Відповідно до п. 9-11 Інструкції підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України.
Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).
Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.
За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року N 98.
Сума добових визначається із урахуванням наказу про відрядження та відповідних первинних документів.
Згідно із п. 19, 20 Інструкції забороняється здійснювати виплату добових та відшкодовувати витрати на найм житлового приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення.
Виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них).
Враховуючи наведені норми суд приходить до висновку про те, що оскільки військова частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) відряджала позивача у відрядження, то саме ця військова частина повинна здійснювати відшкодування добових втрат на відрядження ОСОБА_1 на підставі відповідних первинних документів, тобто на підставі посвідчень про відрядження та звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт. Наявність таких документів була встановлена судом під час судового засідання.
Відповідач вважає, що зазначені документи оформлені з порушенням вимог Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року N 105 через те, що в них зазначено пункт де перебував ОСОБА_3 є військова частина НОМЕР_2 (м. Київ), однак за інформацією відповідача, що підтверджується телеграмами - викликами до управління розвідки командування Сухопутних військ Збройних Сил України, ОСОБА_1 виконував обов`язки у вищому штабі командування Сухопутних військ Збройних Сил України.
Суд не приймає до уваги такі твердження Військової частини НОМЕР_1 через те, що відповідно до телеграм вищого командування позивача було відряджено саме до військової частини НОМЕР_2 (м. Київ), а також зазначено що військовослужбовець буде виконувати службові обов`язки у розвідувальному управлінні штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України. Посвідчення видавались військовою частиною НОМЕР_1 про відрядження ОСОБА_1 саме до військової частини НОМЕР_2 та підставою в них визначено розпорядження Начальника штабу - першого заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України.
Таким чином відповідачу при направленні позивача у відрядження було відомо про те, що ОСОБА_1 буде виконувати службові обов`язки у розвідувальному управлінні штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, а при зверненні за виплатою добових витрат, відповідач заперечує проти правильності заповнення посвідчень про відрядження, виданих ним самим.
Крім того, в цих розпорядженнях зазначено, що обов`язок щодо виплати витрат на відрядження покладається на військову частину, яка відряджає військовослужбовця.
Крім того, суд вважає безпідставними посилання відповідача на п. 24 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року N 105.
Віповіднього до цього пункту Інструкції виплата добових військовослужбовцям, у тому числі за час перебування в дорозі, не здійснюється під час відряджень:
у складі військових частин (крім відряджень, зазначених в абзацах другому, третьому, сьомому, восьмому пункту 22 цієї Інструкції);
у складі підрозділів (крім випадків, передбачених у пункті 22 цієї Інструкції);
для ознайомлення з новою технікою або театрами колишніх воєнних дій (для слухачів і курсантів військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів);
пов`язаних зі вступом та навчанням на заочній формі навчання в цивільних навчальних закладах;
на навчальні збори з підготовки до вступних іспитів у вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів;
пов`язаних зі складанням вступних іспитів до ад`юнктури при вищих військових навчальних закладах, наукових та науково-дослідних установах, а також з підготовкою та складанням іспитів з кандидатського мінімуму, написанням і захистом дисертацій;
для вивчення нової техніки в навчальних центрах, за штатами яких утримується змінний склад військовослужбовців, які навчаються;
військовослужбовців, направлених в інші населені пункти на медичний огляд військово-медичними комісіями в амбулаторному порядку;
військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, прийнятих на навчання з числа цивільної молоді, ліцеїстів та військовослужбовців строкової військової служби.
Військовослужбовцям, тимчасово прикомандированим з дозволу Міністра оборони України, першого заступника Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, командувачів видів Збройних Сил України до інших військових частин, або тим, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), оплата добових за період перебування в пунктах прикомандирування або в розпорядженні не здійснюється.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що відрядження позивача до військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з службовою необхідністю не підпадає під жоден вид відрядження, визначений в п. 24 Інструкції. Крім того, суд не вважає, що ОСОБА_1 був прикомандирований до жодної з військових частин, наведених в цьому пункті військових частин. Адже, як зазначено у розпорядженнях Начальника штабу - першого заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та посвідченнях про відрядження позивача мова йде про відрядження, а не прикомандирування, як вважає відповідач.
За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що у військової частини НОМЕР_1 відсутні підстави для відмови позивачу у відшкодуванні добових витрат на відрядження та суми цих витрат підлягає стягненню з військової частини на користь позивача.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) (14030, м. Чернігів вул. Шевченка буд. 57 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) кошти на відрядження у розмірі 10 800 (десять тисяч вісімсот) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повний текст рішення виготовлено 21 березня 2018 року.

Суддя О.В. Кашпур