Справа № 826/8009/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8009/17 Суддя першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на ухвалену у порядку письмового провадження постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ НП у м. Києві) про:

- визнання неправомірними дій ГУ НП у м. Києві, пов'язані з невиплатою грошового забезпечення ОСОБА_1;

- зобов'язання Відповідача скасувати наказ про припинення виплати Позивачу грошового забезпечення з 01.02.2017 року, сплатити грошове забезпечення з лютого 2017 року по сьогоднішній день;

- стягнення з ГУ НП у м. Києві на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.12.2017 року позов задоволено частково - визнано неправомірними дії ГУ НП у м. Києві щодо припинення ОСОБА_1 грошового забезпечення, за виключенням премії, з 01.02.2017 року; зобов'язано Відповідача поновити Позивачу виплату грошового забезпечення, за виключенням премії, з 01.02.2017 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що зупинення виплати грошового забезпечення можливе лише при обранні щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відсторонення від виконання обов'язків не зумовлює зупинення виплати всіх складових грошового забезпечення крім премій. Крім того, суд зауважив, що доказів невиходу Позивача на роботу з 01.02.2017 року Відповідачем надано не було.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд такі висновки обґрунтовував тим, що матеріалами справи не підтверджується прийняття наказу про припинення виплати грошового забезпечення та завдання Позивачу моральної шкоди.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову суду в частині дати припинення виплати грошового забезпечення та дати поновлення виплати грошового забезпечення, а саме - з 01.03.2017 року, а не з 01.02.2017 року. При цьому посилався на порушення норм процесуального права, наголошуючи на тому, що суд не з'ясував, у яких відносинах перебували сторони на момент вирішення спору, чи відновлено Позивачу виплату грошового забезпечення. Крім того, вказував, що суд, не надавши можливості Відповідачу подати відповідні докази у судовому засіданні, залишив поза увагою факт виплати грошового забезпечення за лютий 2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 року після усунення недоліків апеляційної скарги було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на неї.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просив відхилити апеляційну скаргу Відповідача та залишити постанову суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що в апеляційній скарзі, поданій після 15.12.2017 року, Апелянт посилається на приписи процесуального закону, які втратили чинність. Крім того, вказав, що Відповідачем не було надано відповіді на адвокатський запит щодо підстав припинення виплати грошового забезпечення, Відповідач не з'явився у судове засідання та жодних документів до суду не подав, а посилання суб'єкта владних повноважень на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, не узгоджуються з приписами ч. 2 ст. 77 КАС України.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2018 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.03.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.12.2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю з викладений у ній підстав.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні, виходячи з такого.

Як було встановлено судом першої інстанції зі змісту позовної заяви, наказом ГУ НП у м. Києві від 25.04.2016 року №333-ос полковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду командира полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП у м. Києві.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 10.02.2017 року Позивача було затримано у порядку ст. 208 КПК України під час вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2017 року у справі №755/2511/17 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів - до 09.04.2017 року із застосуванням засобу електронного контролю та цілодобовою забороною залишати місце проживання. У подальшому ухвалою Дніпровського районного суду м. Києві від 06.04.2017 року у справі №755/18487/16-к продовжено ОСОБА_1 застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у межах строку досудового розслідування, тобто до 11.06.2017 року включно.

Крім іншого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2017 року у справі №755/18487/16-к задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва про відсторонення від посади ОСОБА_1 в кримінальному провадженні №0001135 від 18.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України - відсторонено Позивача від посади командира полка поліції особливого призначення №2 ГУ НП у м. Києві строком на два місяці - до 11.04.2017 року включно. При цьому ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2017 року у справі №755/18487/16-к було задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва та продовжено строк відсторонення ОСОБА_1 від посади командира полка поліції особливого призначення №2 ГУ НП у м. Києві у межах строку досудового розслідування - до 11.06.2017 року включно.

09.05.2017 року адвокатом ОСОБА_1 було направлено ГУ НП у м. Києві адвокатський запит, в якому останній просив повідомити та документально підтвердити (надати копії або витяги з наказів): на підставі яких нормативних актів Позивачу припинено виплату грошового забезпечення з лютого 2017 року; якими нормативними актами України передбачено припинення виплати грошового забезпечення, якщо дана особа, щодо якої проводиться досудове розслідування, відсторонена судом на певний строк від посади. Крім того, в указаному запиті адвокат просив поновити Позивачу виплату грошового забезпечення з 01.02.2017 року (а.с. 14).

Листом від 15.05.2017 року №36-аз/125/30/01-2017 Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП у м. Києві повідомило адвоката Позивача про призупинення нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення у зв'язку тим, що при відстороненні за постановою слідчого збереження заробітної плати не передбачено, а також тим, що Позивач не вийшов на роботу та не надав підтверджуючих документів, які б давали право бути відсутнім на робочому місці (а.с. 15).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст. 70 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 154 КПК України, ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», ст. ст. 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. ст. 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейський Національної поліції», п. п. 5-7 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 року №260, п. 7.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність припинення виплати Позивачу грошового забезпечення з 01.02.2017 року, оскільки відсторонення від посади та обрання відмінного від тримання під вартою запобіжного заходу не тягне за собою припинення виплати всіх складових грошового забезпечення крім премій. Разом з тим, суд зауважив, що відсутність доказів прийняття Відповідачем наказу про припинення таких виплат унеможливлює його скасування в судовому порядку. Крім того, суд підкреслив на безпідставності позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки Позивачем не було доведено фактів її завдання.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (далі - Закон).

Відповідно до ч. 3 ст. 70 вказаного Закону поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 154 Кримінального процесуального кодексу України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу.

Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Приписи ч. 5 ст. 70 Закону визначають, що за особою, відстороненою від виконання службових обов'язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, за загальним правилом, відсторонення поліцейського від посади на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування не тягне за собою припинення виплати всіх видів грошового забезпечення, крім премії.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 94 Закону поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На виконання вимог вказаного положення Закону наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок та умови №260).

Згідно абз. 1 п. 5 розділу ІІІ Порядку та умов №260 за поліцейським, відстороненим від виконання службових обов'язків (посади) у зв'язку з проведенням щодо нього службового розслідування в порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України, прийняттям відповідною місцевою радою резолюції недовіри, здійсненням щодо нього кримінального провадження, зберігаються всі види грошового забезпечення, які були йому встановлені до відсторонення, крім премії.

Отже, як і Закон Порядок та умови №260 гарантують збереження за відстороненим від посади поліцейським виплату йому всіх видів грошового забезпечення, які були встановлені до відсторонення, крім премій.

Винятки із вказаного правила передбачені абз. 1 п. 7 розділу ІІІ Порядку та умов №260, згідно якого поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у ГУ НП у м. Києві правових підстав для припинення виплати ОСОБА_1 у період відсторонення його від посади грошового забезпечення, за виключенням премії.

Крім того, як було встановлено раніше, підставою для припинення виплати грошового забезпечення поряд з відстороненням від посади Відповідачем було визначено факт невиходу Позивача на роботу без підтверджуючих документів.

Відповідно до п. 8 розділу І Порядку та умов №260 за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується.

Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Тобто, підставою для припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є відповідний наказ керівника (начальника) органу поліції. Водночас ГУ НП у м. Києві як суб'єктом владних повноважень ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів прийняття оформленого наказом рішення керівника ГУ НП у м. Києві про припинення виплати ОСОБА_4 грошового забезпечення.

Разом з тим, надаючи оцінку твердженню Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що поновлення виплати грошового забезпечення Позивачу (за виключенням) премії повинно бути здійснено з 01.02.2017 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Тобто, процесуальний закон надає суду апеляційної інстанції право досліджувати докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, зокрема, в апеляційній скарзі, за умови надання такими учасниками доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Як було встановлено раніше, в обґрунтування неможливості подання даних доказів до суду першої інстанції Апелянт зазначає про те, що єдине судове засідання 28.11.2017 року не відбулося, а відтак суд першої інстанції, не використавши своє право на збирання доказів з власної ініціативи, ухвалив рішення без встановлення всіх фактичних обставин.

Надаючи оцінку такому твердженню ГУ НП у м. Києві, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що у матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 11.08.2017 року з відміткою «Судова повістка», яким підтверджується належне повідомлення Відповідача 14.08.2017 року про дату, час та місце судового розгляду справи 28.11.2017 року (а.с. 17). У зв'язку з викладеним суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання Апелянта на неможливість подання останнім до суду першої інстанції доданих до апеляційної скарги документів.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 71 КАС України у редакції, яка була чинна до 15.12.2017 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

При цьому, і попередня редакція Кодексу адміністративного судочинства України, і чинна закріплюють одним з основоположних постулатів адміністративного судочинства принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на активну роль суду в адміністративному судочинстві, суд першої інстанції не був позбавлений права на реалізацію принципу офіційного з'ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами перевірити викладені у позовній заяві обставини шляхом, зокрема, витребування у ГУ НП у м. Києві відомостей щодо виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у період з 01.02.2017 року. При цьому судова колегія відхиляє посилання Позивача на ч. 2 ст. 77 КАС України в якості обґрунтування неможливості врахування доданих до апеляційної скарги документів, оскільки, як було встановлено раніше, у межах спірних правовідносин жодного рішення Відповідачем прийнято не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, користуючись наданим ч. 3 ст. 308 КАС України процесуальним правом досліджувати докази, на які посилається учасник справи в апеляційній скарзі, вважає за необхідне зазначити таке.

Зі змісту довідки ГУ НП у м. Києві від 26.12.2017 року №1708 (а.с. 36) та розрахунку заробітної плати за табельним номером 6333 (а.с. 37) вбачається, що у лютому 2017 року ОСОБА_1 було нараховано грошове забезпечення в сумі 8 400,00 грн.

Натомість, починаючи з березня 2017 року по 22.06.2017 року грошове забезпечення Позивачу не виплачувалося (а.с. 38). І така невиплата, як було вірно встановлено судом першої інстанції, суперечить вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, судова колегія погоджується з доводами Апелянта про необхідність зміни постанови суду першої інстанції, оскільки, правильно застосувавши норми матеріального права до спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва не повністю встановив всі обставини, що мають значення для справи, адже не пересвідчився в обґрунтованості твердження Позивача про припинення виплати йому грошового забезпечення саме з 01.02.2017 року, а не з 01.03.2017 року, як вірно зазначило ГУ НП у м. Києві.

Посилання Апелянта на те, що судом першої інстанції не було з'ясовано, в яких відносинах перебували учасники справи, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як було встановлено судом першої інстанції, рішенням слідчого судді Позивача було відсторонено від посади командира полка поліції особливого призначення №2 ГУ НП у м. Києві (а.с. 10, 12).

Твердження Позивача у відзиві на апеляційну скаргу про безпідставність посилання Апелянта на положення КАС України у редакції, що діяла до 15.12.2017 року, а не на норми діючого закону, судовою колегією оцінюється критично, оскільки оскаржуване судове рішення було постановлено 11.12.2017 року, тобто під час дії попередньої редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи ОСОБА_1 про те, що ГУ НП у м. Києві не було надано вичерпної відповіді на адвокатський запит судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки у межах даного спору Позивачем не оскаржується дії чи бездіяльність Відповідача щодо ненадання або надання не у повному обсязі відповіді на вказаний запит.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення про часткове задоволення позовних вимог було допущено порушення норм процесуального права, а саме не витребувано докази з метою з'ясування обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зазначивши, що протиправними є дії ГУ НП у м. Києві з припинення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2017 року, а відтак Відповідача необхідно зобов'язати поновити Позивачу виплату грошового забезпечення за виключенням премії з 01.03.2017 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити судове рішення.

Приписи п. 1 ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року - змінити, зазначивши, що датою припинення виплати грошового забезпечення, за виключенням премії, є 01 березня 2018 року.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 22» березня 2018 року.