Справа № 805/1228/17-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року справа №805/1228/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д., суддів Василенко Л.А., Казначеєва Е.Г.,

за участю секретаря судового засідання Терзі Д.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів, третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі №805/1228/17-а за позовом ОСОБА_3 до Київського міського голови ОСОБА_4, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.120-121 т.2) просив:

-визнати протиправним та скасувати розпорядження Київського міського голови «Про ОСОБА_3.» від 25 квітня 2016 року № 356;

-поновити ОСОБА_3 на посаді директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що з 14.07.2015 року працював на посаді директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Спірним розпорядженням Київського міського голови позивача звільнено із займаної посади.

Вважає, що при звільненні відповідач порушив приписи нормативно-правових актів, а саме:

1. не отримав згоду на звільнення позивача в порядку переведення, що є обов'язковою умовою для звільнення з підстав, передбачених п.5 ст.36 КЗпП;

2. позивача звільнено 24.04.2016 року, а розпорядження датоване 25.04.2016 року, тобто відповідач видав розпорядження, дія якого розповсюджувалася на минулий період.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неналежне обґрунтування судового рішення,

Доводи апеляційної скарги та позиція сторін.

1. Суд першої інстанції неправильно послався на постанову ВСУ у справі №6-120цс12 та на п.12 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки вони стосуються звільнення за ст.38 КЗпП України, а позивача звільнено на підставі п.5 ст.36 КЗпП.

2. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо погодження переведення позивача до апарату виконавчого органу та звільнення з департаменту транспортної інфраструктури.

3. Позивач не подавав заяву про звільнення, а сама заява, на підставі якої ОСОБА_3 звільнено - є чернеткою. Крім цього, в заяві позивач зазначає про переведення на посаду помічника, а його переведено на посаду радника, що також підтверджує переведення позивача без його згоди. Цей факт відповідач намагався приховати, що підтверджує надання ним витягу з розпорядження, а не належним чином завіреного розпорядження.

4. ОСОБА_3 звільнено минулою датою і відповідач видав розпорядження, дія якого розповсюджувалася на минулий період.

5. Київський міський голова порушив вимоги щодо способу прийняття розпорядження - без погодження з профільною комісією Київської міської ради.

6. Суд першої інстанції не обґрунтував, чому не взяв до уваги жодного доказу позивача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати судове рішення, прийняте судом першої інстанції та задовольнити позов.

Представник відповідачів та третьої особи заперечував проти задоволення скарги, зазначив про безпідставність доводів апеляційної скарги, просив скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши аргументи сторін у судовому засіданні суд зробив такі висновки.

10 липня 2015 року розпорядженням Київського міського голови № 467 «Про ОСОБА_3.» відповідно до Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України, постанов Кабінету Міністрів України від 17 червня 1994 року № 423 «Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України «Про державну службу» від 03 травня 1994 року, № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» від 09 березня 2006 року, № 268 «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та листа Міністерства інфраструктури України від 03 липня 2015 року № 7235/10/10-15, ОСОБА_3 призначено на посаду директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 14 липня 2015 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, увільнивши його з посади заступника директора Департаменту начальника управління звязку та інформатизації Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). (Т.3 а.с. 89)

12 квітня 2016 року директором Департаменту транспортної інфраструктури ОСОБА_3 до Київського міського голови ОСОБА_4 власноруч написана та подана заява, відповідно до якої позивач просив звільнити його з займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи в апараті виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). (Т.3 а.с. 90)

Також 12 квітня 2016 року директором Департаменту транспортної інфраструктури ОСОБА_3 до Київського міського голови ОСОБА_4 власноруч написана та подана заява, відповідно до якої позивач просить призначити його на посаду помічника Київського міського голови відділу організаційно документального забезпечення діяльності Київського міського голови управління організаційно - аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови (патронатної служби) апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). (Т.3 а.с. 93 )

Розпорядженням Київського міського голови від 25 квітня 2016 року № 356 «Про ОСОБА_3.» відповідно до Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України, постанов Кабінету Міністрів України від 17 червня 1994 року № 423 «Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України «Про державну службу», від 03 травня 1994 року № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби», від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації )» від 18 грудня 2014 року № 1468 «Про затвердження Положення про матеріальне стимулювання працівників апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» та листа Міністерства інфраструктури України від 22 квітня 2016 року № 1977/10/14-16, позивача звільнено з посади директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22 квітня 2016 року в порядку переведення для подальшої роботи в апараті виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). (Т.3 а.с. 94-95)

За п. 2 зазначеного розпорядження ОСОБА_3 призначено на посаду радника Київського міського голови відділу аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови управління організаційно аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови (патронатної служби) апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 25 квітня 2016 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, у порядку переведення з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

25 травня 2016 року радником Київського міського голови відділу аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови управління організаційно аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови (патронатної служби) апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3 до Київського міського голови ОСОБА_4 власноруч написана та подана заява, відповідно до якої позивач просить звільнити його з займаної посади з 27 травня 2016 року за власним бажанням. (Т.3 а.с. 96)

Позивач також вважає, що звільнення з переведенням відбувалось незаконно, оскільки позивач перебував на лікарняному.

З розпорядженням від 25 квітня 2016 року № 356 про звільнення з посади ознайомився та отримав трудову книжку лише 12 травня 2016 року, оскільки, у період з 13 квітня 2016 року по 06 травня 2016 року перебував на лікарняному. Зазначене підтверджено листком непрацездатності серії АГХ № 618562 (Т.3 а.с 45).

Розпорядженням Київського міського голови від 26 травня 2016 року № 480 «Про звільнення ОСОБА_3.» відповідно до Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки», позивача - радника Київського міського голови відділу аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови управління організаційноаналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови (патронатної служби) апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звільнено з займаної посади 27 травня 2016 року за власним бажанням. (Т.3 а.с. 97)

За пунктом 2 розпорядження Управлінню фінансово-господарського забезпечення апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручено провести розрахунок та виплатити компенсацію за щорічну основну відпустку (за період роботи з 25.04.2016 по 27.05.2016) за 03 календарних дні.

Спірним є питання додержання процедури, відповідність нормативно-правовим актам, звільнення позивача з посади директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в порядку переведення для подальшої роботи в апараті виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову зазначив, що позивача було звільнено в порядку переведення на підставі власноручно написаної заяви, яку ОСОБА_3 не відкликав, в подальшому він перебував в трудових відносинах із апаратом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), куди просив його перевести, процедура переведення не була порушена, тому відсутні підстави визнавати розпорядження №356 від 25.04.2016 року неправомірним.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом третім частини третьої статті другої Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Як визначалося раніше, розпорядженням №356 від 25.04.2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в порядку переведення для подальшої роботи в апараті виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Виданню зазначеного розпорядження передувало подання позивачем заяви про звільнення з посади в порядку переведення та процедура погодження такого звільнення в порядку переведення.

Відповідно до пункту 1 Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Київської міської ради від 14.07.2011 року №376/5763, Департамент є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), створюється Київською міською радою, є підзвітним і підконтрольним Київській міській раді та підпорядкованим Київському міському голові.

В свою чергу, статтею 118 Конституції України визначено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Особливості здійснення виконавчої влади в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

На підставі пункту 1.1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 25.12.2003 року №21-рп/2003 (справа про особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування у місті Києві) Київська міська державна адміністрація є єдиним в організаційному відношенні органом, який виконує функції виконавчого органу Київської міської ради та паралельно функції місцевого органу виконавчої влади.

Згідно зі ст.10-1 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві.

Частина 2 статті 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначає, що керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1374 від 29.07.1999 року затверджено Порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій (далі Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку керівники управлінь, відділів, інших структурних підрозділів обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій призначаються на посади та звільняються з посад головами державних адміністрацій за погодженням з відповідними міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади.

Згідно з пунктом 2 Порядку питання про призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації порушується головою відповідної місцевої державної адміністрації за наявності вакансії або обґрунтованих підстав для звільнення з посади.

На підставі п.4 Порядку у пропозиції щодо звільнення керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації обґрунтовується причина звільнення.

До зазначеної пропозиції додаються копії заяви про звільнення, акта службового розслідування, медичної довідки або інших документів, що стосуються підстав звільнення.

Як визначено пунктом 6 Порядку голова місцевої державної адміністрації у триденний термін з дня отримання висновку відповідного міністерства, іншого центрального або місцевого органу виконавчої влади видає в установленому порядку розпорядження про призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації.

В свою чергу, пунктом 9 Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) встановлено, що директор департаменту звільняється з посади Київським міським головою за поданням першого заступника або заступника голови Київської міської державної адміністрації згідно з розподілом обов'язків та погодженням з Міністерством інфраструктури України.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що для звільнення ОСОБА_3 з посади директора Департаменту в порядку переведення необхідна наявність наступних складових:

1. Заява ОСОБА_3 про звільнення з посади директора Департаменту.

2. Подання першого заступника або заступника голови Київської міської державної адміністрації з пропозицією такого звільнення.

3. Погодження Міністерства інфраструктури України такого звільнення.

Матеріали справи свідчать, що:

- 12.04.2016 року ОСОБА_3 надав заяву на ім'я Київського міського голови ОСОБА_4 про звільнення з посади директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в порядку переведення для подальшої роботи в апараті виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.33 т.3)

- 12.04.2016 року ОСОБА_3 надав заяву на ім»я Київського міського голови ОСОБА_4 про призначення на посаду помічника Київського міського голови відділу організаційно документального забезпечення діяльності Київського міського голови управління організаційно - аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови (патронатної служби) апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). (Т.3 а.с. 93 )

- перший заступник голови Київської міської державної адміністрації ОСОБА_6 звернувся з поданням до Київського міського голови ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_3 відповідно до поданої заяви в порядку переведення (а.с.34 т.3)

- 20.04.2016 року листом №001-1127 Київський міський голова ОСОБА_4 звернувся до міністра інфраструктури України за згодою на звільнення ОСОБА_3 згідно з поданою ним заявою (а.с.35 т.3)

- 22.04.2016 року листом №1977/10/14-16 Міністр інфраструктури України погодив звільнення ОСОБА_3 з посади директора Департаменту згідно з поданою ним заявою. (а.с.36 т.3)

- розпорядженням Київського міського голови №356 від 25.04.2016 року ОСОБА_3 звільнено з 22.04.2016 року з посади директора Департаменту в порядку переведення (п.5 ст.36 Кодексу законів про працю України), та призначено з 25.04.2016 року на посаду радника Київського міського голови відділу організаційно документального забезпечення діяльності Київського міського голови управління організаційно - аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови (патронатної служби) апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.38-39)

Згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем додержана визначена нормативно-правовими актами та законами України процедура звільнення ОСОБА_3 з посади директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в порядку переведення для подальшої роботи в апараті виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Є неприйнятними доводи апелянта, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо погодження переведення позивача до апарату виконавчого органу та звільнення з департаменту транспортної інфраструктури, оскільки ці доводи спростовуються сукупністю наданих відповідачем доказів: поданням першого заступника до Київського міського голови про звільнення ОСОБА_3 відповідно до поданої заяви в порядку переведення; листом Київського міського голови до Міністра інфраструктури України про погодження звільнення позивача; листом Міністра інфраструктури України про таке погодження звільнення ОСОБА_3 з посади директора Департаменту згідно з поданою ним заявою.

Суд також не приймає доводи апелянта, що Київський міський голова порушив вимоги щодо способу прийняття розпорядження - без погодження з профільною комісією Київської міської ради, оскільки в даному спорі, як зазначалося вище, відповідачем додержана визначена нормативно-правовими актами та законами України процедура звільнення ОСОБА_3 в порядку переведення.

Суд вважає необхідним звернути увагу позивача, що ч.5 ст.308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Позовна заява, як первинна, так і змінена, не містить такі обставини в обґрунтування позову (предмету позову), як порушення Київським міським головою вимог щодо способу прийняття розпорядження - без погодження з профільною комісією Київської міської ради.

Оскільки ці обставини не досліджувалися судом першої інстанції, оскільки не зазначалися позивачем, тому суд не може давати їм оцінку.

Що стосується доводів позивача про його звільнення з посади директора Департаменту під час його тимчасової непрацездатності суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ч.3 ст. 41 КЗпП України.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України.

Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пп. 5 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу звільнення позивача з підстав переведення його на іншу роботу за його згодою - п. 5 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються.

Такий правовий висновок неодноразово визначався Верховним Судом України в своїх постановах, зокрема, в постанові від 26.12.2012 року у справі №6-156цс12, в постанові від 23.01.2013 року у справі №6-127цс12 та інших.

З огляду на вищевикладену правову позицію Верховного суду України та приписи відповідних норм Кодексу законів про працю України суд не приймає доводи апелянта,що позивача незаконно звільнили в період його тимчасової непрацездатності.

Разом з тим, суд погоджується з позивачем, що суд першої інстанції неправильно послався в своєму судовому рішенні, як на приклад аналогічного правового висновку, на постанову ВСУ у справі №6-120цс12, оскільки в цій постанові йдеться про звільнення за ст.38 КЗпП України та можливість працедавця самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи.

Однак, таке посилання не впливає на висновок суду першої інстанції про додержання відповідачем процедури звільнення ОСОБА_3 в порядку переведення спірним розпорядженням.

Що стосується доводів апелянта про неправильне застосування до цього спору п.12 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», - суд зазначає, що цим пунктом визначено, що звільнення працівника не проводиться за раніше поданою ним заявою лише у випадку, якщо працівник відкликав свою заяву до закінчення строку попередження і то за умови, що на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства.

Тобто, в даному випадку, якщо ОСОБА_3 не відкликав свою заяву про звільнення з посади директора Департаменту в порядку переведення, тому також не має підстав вважати його звільнення незаконним.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, що його звільнено 24.04.2016 року, тобто минулою датою, оскільки розпорядження №356 від 25.04.2016 року свідчить, що ОСОБА_3 звільнено з посади директора Департаменту з 22.04.2016 року (п'ятниця) та з понеділка, тобто з 25.04.2016 року (з дати видання розпорядження) призначено на посаду радника Київського міського голови відділу організаційно документального забезпечення діяльності Київського міського голови управління організаційно - аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови (патронатної служби) апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в порядку переведення.

Стосовно доводів позивача, що він не подавав заяву про звільнення, а сама заява, на підставі якої ОСОБА_3 звільнено - є чернеткою, - суд зазначає наступне.

На підставі частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

Стаття 76 КАС України визначає, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Безумовно, в справах про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Проте, позивач протягом всього часу слухання справи не навів переконливих доводів та не надав доказів, які б підтвердили його твердження про неподання відповідачу заяви про звільнення в порядку переведення.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що сукупність наданих відповідачем доказів спростовує доводи позивача про неподання відповідачу заяви від 12.04.2016 року.

Не спростовує цей висновок суду й посилання апелянта, що його призначено на посаду радника, тоді, як він просив перевести його на посаду помічника.

Позивач з 25.04.2016 року по 27.05.2016 року працював на посаді радника, отримував заробітну плату, надбавки за ранг тощо, та не вчинив жодних дій протягом цього часу, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_3 не подавав заяву про звільнення в порядку переведення від 12.04.2016 року та що він не згодний з таким переведенням на відповідну посаду.

Доводи апелянта про ненадання відповідачем суду першої інстанції спірного розпорядження №356 від 25.04.2016 року спростовуються наявними в матеріалах справи належним чином завіреними копіями цього розпорядження.

Позивач в апеляційній скарзі звертає увагу, що суд першої інстанції не обґрунтував, чому не взяв до уваги жодного доказу позивача.

Ці доводи є неприйнятними, оскільки судом першої інстанції надано правову оцінку всім доказам, на які посилався позивач в своєму позові.

Суд погоджується, що не всім аргументам позивача суд першої інстанції надав належне обґрунтування, проте ця обставина, за умови правильного встановлення обставин справи та ухвалення судового рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, не є підставою для скасування судового рішення відповідно до ст.317 КАС України.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11грудня 2017 року у справі №805/1228/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11грудня 2017 року у справі №805/1228/17-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 20.03.2018 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення

Повне судове рішення складено 20 березня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Л.А. Василенко

Е.Г. Казначеєв