Справа № 813/2562/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/162/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДФС у Львівській області, Залізничної об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року, головуючий суддя Гулик А.Г., ухвалена о 15:10:28 год. у м. Львові, у справі №813/2562/17 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, Залізничної об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішення і податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - ГУ ДФС у Львівській області), Залізничної об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - Залізнична ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Львівській області про виключення з реєстру платника єдиного податку №62 від 20.06.2017 року та визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № від 23.11.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що відповідач ГУ ДФС у Львівській області безпідставно прийняв рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку №62 від 20.06.2017 року, у зв»язку з наявністю у позивача податкового боргу станом на 01.06.2017 року в сумі 1875,90 грн. Позивач зазначав, що факт сплати ним єдиного податку вчасно та в належному розмірі підтверджується копіями відповідних платіжних документів. Крім того, позивач вказує, що відповідач не проводив перевірок дотримання ним вимог податкового законодавства, а також не направляв йому податкових вимог про сплату податкового боргу. У зв»язку з відсутністю податкового боргу, позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № від 23.11.2016 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Львівській області про виключення з реєстру платника єдиного податку №62 від 20.06.2017 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Залізничної об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № від 23.11.2016 року.

Вирішено питання судового збору.

Не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ГУ ДФС у Львівській області та Залізнична ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області оскаржили її в апеляційному порядку, які покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняте нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Свої апеляційні скарги, аналогічні за змістом, відповідачі обґрунтовують тим, що відповідно до п.п. п. 298.10 ст. 298 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 вказаного Кодексу (у разі наявності податкового боргу станом на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів).

З огляду на наведене, відповідачами правомірно прийнято оскаржені рішення про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку №62 від 20.06.2017 року та податкового повідомлення-рішення № від 23.11.2016 року, оскільки переказ відповідної суми коштів у готівковій формі здійснювались не завжди протягом операційного часу, що призвело до несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов»язання та відповідно виникнення боргу.

В судовому засіданні представник відповідачів підтримав свої апеляційні скарги, вважає оскаржену постанову суду незаконною та протиправною та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційних скаргах.

Позивач та представник позивача заперечили проти апеляційних скарг, вважають оскаржену постанову суду законною та обґрунтованою та просили апеляційні скарги залишити без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 28.06.1996 року №0006995 та взятий на облік платника податків з 31.12.1991 року, що підтверджується довідкою від 10.12.2008 року №2054.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії А №837724 від 01.06.2012 року ОСОБА_1 є платником єдиного податку (ставка 20%, група 2).

На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України відповідач провів перевірку своєчасності сплати авансових внесків єдиного податку фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, за результатами якої складено акт перевірки від 23.11.2016 року №000877/13-05-13/НОМЕР_1. Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 295.1 ст. 295 ПК України.

На підставі вказаного акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.11.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов»язання позивача за платежем єдиний податок з фізичних осіб за штрафними санкціями на суму 1996,60 грн.

20.06.2017 року ГУ ДФС України у Львівській області прийняло рішення №62 про виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку на підставі п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, у зв»язку з наявністю в нього заборгованості з податків та платежів станом на 01.06.2017 року в сумі 1875,90 грн., в тому числі 1814,47 грн. по єдиному податку та 61,43 грн. по земельному податку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасне надходження вказаних коштів до бюджету виникло не з вини позивача, а тому, не може бути підставою для застосування до нього відповідних санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов»язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов»язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються ПК України.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов»язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений вказаним Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов»язання.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов»язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені вказаним Кодексом. Така сума грошового зобов»язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 31.1 ст. 31 цього Кодексу визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов»язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.

Відповідно до п. 300.1 ст. 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до вказаного Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Згідно з п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст.297 вказаного Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених вказаною главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п. 299.10 ст. 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у випадках, визначених п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 вказаного Кодексу.

Абзацом 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України визначено, що у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платник єдиного податку зобов»язаний в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків і зборів, визначених вказаним Кодексом.

Пунктом 299.11 ст. 299 ПК України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених вказаною главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Проаналізувавши зазначені вище положення ПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

З матеріалів справи видно, що підставою для прийняття оскарженого рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку стало відображення податкового боргу у картці особового рахунку позивача станом на перші числа протягом двох послідовних кварталів. З інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 (а.с. 67 - 96) видно, що станом на 01.06.2017 року у позивача є заборгованість з податків та платежів, кошти, сплачені позивачем відповідно до квитанції від 20.01.2014 року на суму 245 грн. зараховані до бюджету 21.01.2014 року, а кошти, сплачені відповідно до квитанції від 19.12.2015 року на суму 250 грн. зараховані до бюджету 21.12.2015 року (а.с. 83, 90,).

Разом з цим, квитанціями від 19.12.2015 року на суму 245 грн., від 20.10.2015 року на суму 245 грн., від 19.08.2015 року на суму 245 грн., від 20.11.2015 року на суму 245 грн., від 18.07.2015 року на суму 245 грн., від 19.09.2015 року на суму 245 грн., від 20.03.2015 року на суму 245 грн., від 20.01.2014 року на суму 245 грн. (а.с. 14-16). підтверджується те, що позивач своєчасно та у повному обсязі, сплатив податкові зобов»язання з єдиного податку до місцевого бюджету Франківського району м. Львова.

Аргументи викладені в апеляційні скарзі відносно того, що позивачем подання до банку на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі здійснювались не завжди протягом операційного часу, що призвело до несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов»язання та відповідно виникнення боргу колегія суддів до уваги не приймає і вважає за необхідне звернути увагу на те, що виконання платником податкового обов»язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов»язання пов»язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов»язань, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов»язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Пунктом 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банк зобов»язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банка після закінчення операційного часу банк зобов»язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочою дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж зазначені, строки виконання доручень клієнтів.

Пунктом 22.4 ст. 22 цього Закону передбачено, що переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до переконливого висновку про те, що позивач своєчасно сплатив кошти за податковими зобов»язаннями до бюджету, проте вони перераховані на рахунок в органи казначейства, який відкритий для сплати єдиного податку до бюджету, з порушенням строків, встановлених ст. 295 ПК України, не з його вини, тому, ця обставина не може бути підставою для застосування до ОСОБА_1 відповідних санкцій.

Відтак, оскільки оскаржене податкове повідомлення-рішення винесене щодо позивача неправомірно, колегія суддів дійшла переконливого висновку про помилковість висновків податкового органу щодо прийняття рішення про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку, оскільки таке прийняте за наслідками прийняття протиправного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином позовні вимоги є підставними та обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Львівській області та Залізничної об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у справі №813/2562/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 22.03.2018 року.