Справа № 826/11886/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2018 року 17:16 № 826/11886/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М. при секретарі судового засідання Артеменко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ОСОБА_2
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаДержавного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»
про визнання протиправним та скасування рішення від 26.05.2017 року ,
за участі представників сторін:

від позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - Кручанюк Н.Л.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 25 січня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання протиправними та скасування рішення від 26.05.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що квартира підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", проте відповідачем зареєстровано право власності на вказану квартиру за ТОВ "Кей Колект" як звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того зазначено, у вказаній квартирі прописаний та проживає неповнолітній син позивачів, однак спірні реєстраційні дії вчинено без відповідного дозволу органу опіки та піклування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.10.2017року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні 16.11.2017 року до участі в справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В судових засіданнях представником позивачів позовні вимоги підтримано у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Відповідач в судові засідання не з'явився, письмових заперечень щодо заявленого позову не надав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору щодо задоволення позову заперечив, з підстав викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиББанк» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.12.2007 року укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 80 000,00 дол. США, під 12,80 % річних, строком до 14.02.2017року.

В забезпечення виконання кредитного договору, 14.12.2007 року між вказаними сторонами укладено Договір іпотеки № 47317.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелевою А.М. 26.05.2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілу), індексний номер 20625218. Вказаним рішенням проведено державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,40 кв.м., що належала позивачам.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для проведення зазначеної реєстраційної дії став вищезазначений договір іпотеки №47317 від 14.12.2007 року.

Позивачі вважають рішення відповідача про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» протиправним,у зв'язку із чим звернулись до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень визначає Закон України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2014 N 1952-IV (далі - Закон).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 15 Закону № 1952-IV прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень є однією із стадій державної реєстрації.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 15 Закону № 1952-IV перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 (надалі - Порядок № 868).

Відповідно до підпункту 1 пункту 37 Порядку документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Згідно статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 575 Цивільного кодексу України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Статтею 24 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

За змістом статті 33 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про іпотеку" визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За приписами частини 3 статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що до договору іпотеки №66942 від 13.10.2007р., акціонерний комерційний інноваційний банк "Укрсиббанк" та позивач внесли статтю 5 "Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя", якою передбачили, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

- передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку";

- отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку".

Таким чином, сторони за договором дійшли згоди, що право на продаж заставленого майна виникає лише на підставі окремого договору.

При цьому доказів укладення передбаченого Догвором іпотеки договору між АКіБ "УкрСиббанк" та/або ТОВ "Кей-Колект" з позивачем суду не надано, а позивачем заперечується.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що за умовами споживчого кредиту позивачу надано кредит в іноземній валюті. Отже, спірна квартира, підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника; загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Крім того, слід зазначити, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований та постійно проживає неповнолітній син позивачів ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства", батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати обмін, відчуження стосовно нерухомого майна, право користування або право власності якими мають діти.

Крім цього у відповідності до Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" параграф 2, глава 2 п. 1.9. З метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання."

У відповідності до п.1.10 у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідно виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Враховуючи наведені обставини справи та норми чинного законодства, у відповідача не було жодних правових підстав для прийняття оспорюваного рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи надані докази а також норми чинного законодавства суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., індексний номер 20625218 від 26.05.2017 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.М. Клименчук