Справа № 466/204/15-а
Суддя: Кавацюк В. І.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/204/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Кавацюка В.І

при секретарі Семків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова, ОСОБА_3 казначейської служби України, Міністерства фінансів України про відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

05 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова, в якому, з урахуванням поданих в подальшому уточнень, просив постановити рішення, яким зобовязати відповідача зарахувати його роботу на Виробничо-комерційному українсько-словацькому підприємстві «РАМО Лтд» в період з 19 вересня 1992 року по 01 серпня 1995року до загального трудового стажу та здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії з врахуванням роботи на вказаному підприємстві з моменту призначення пенсії з 01 липня 2011 року та стягнути з відповідача у відшкодування моральної школи грошову компенсацію в розмірі 112 056 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова про зобовязання до вчинення дій про відшкодування моральної шкоди в частині предявлених вимог про відшкодування моральної шкоди провадженням було закрито.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 липня 2015 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова про зобовязання до вчинення дій було залишено без розгляду в частині вимог за період з 01 липня 2011 року по 05 липня 2014 року з підстав, передбачених ст.ст. 99,100 КАС України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_1 в решті позовних виморг було задоволено та зобовязано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 05 липня 2014 року з зарахуванням стажу його роботи в період з 19 вересня 1992 року по 01 серпня 1995 року на Виробничо-комерційному українсько-словацькому підприємстві» РАМО Лтд».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року про закриття провадження в частині вимог про відшкодування моральної школи було скасовано, а матеріали справи в частині цих позовних вимог направлено суду першої інстанції для продовження розгляду.

В ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги та просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова у відшкодування заподіяної моральної шкоди 146 068грн.

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 зіслався на те, що 17 серпня 2011 року ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова йому було призначено пенсію по інвалідності, як інваліду III групи, внаслідок загального захворювання, що не працює з урахуванням страхового стажу 39 років 9 місяців 22 дні. Хоча його фактичний (реальний) трудовий (страховий) стаж складає 42 роки 8 місяців 4 дні.

В звязку з цим він, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонер, інвалід III групи загального захворювання (інфаркт-міокарда, цукровий діабет, ішемічний інсульт), на протязі 2011- 2013 років неодноразово звертався до місцевих та регіональних органів пенсійного забезпечення громадян України стосовно перерахунку призначеної йому пенсії з врахуванням фактичного (реального) трудового стажу.

До виходу на пенсію по інвалідності він в період з 19.01.2011 року до 04.03.2011року перебував на стаціонарному лікуванні у Львівській комунальній міській лікарні швидкої допомоги в звязку із ускладненнями, що були повязані із перебігом хвороби, а саме цукрового діабету ІІ ст.

18.04.2011 року у нього стався ішемічний інсульт, згідно Епікризу-виписки із історії хвороби № 3185 від 04.05.2011 року, клінічний діагноз: цереброваскулярна хвороба (ЦВХ) на грунті гіпертонічної хвороби (ГХ) ІІІ ст. атеросклероза; гостре порушення мозкового кровообігу (ГПМК) по ішемічному типу в басейні лівої зовнішньої малої артерії (ЛЗМА) від 18.04.2011 року; судинна енцефалопатія.

Як наслідок, в звязку із стійким розладом функцій організму, зумовлених захворюванням, що призвело до обмеження життєдіяльності та необхідності в соціальній допомозі і захисті, йому міжрайонною спеціалізованою кардіологічною медико-соціальною експертизою МСЕК -2 Львівського обласного центру MCE, була безстроково встановлена III група інвалідності.

Дана експертиза була здійснена після повного та всебічного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення клініко-функціонального діагнозу, соціально-психологічного діагнозу, професійно-трудового прогнозу, одержання результатів відновного лікування, соціально - трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують стійкий або необоротний характер захворювання.

МСЕК при встановленні інвалідності керуються «Інструкцією про встановлення груп інвалідності», затвердженою наказом Міністерства охорони здоровя України від 7 квітня 2004 pоку №183, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 квітня 2004 року за № 516/9115.

Згідно п.27 «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоровя, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому І ступені, а в даному випадку:

- обмеження здатності до трудової діяльності І ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності;

- обмеження здатності до самостійного пересування, що полягає в пересуванні з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані;

- обмеження здатності до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів;

- обмеження здатності до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації.

При цьому, група інвалідності без зазначення строку переогляду встановлюється громадянам при анатомічних дефектах, стійких необоротних морфологічних змінах та порушеннях функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, несприятливому прогнозі динаміки працездатності та неможливості відновлення соціальної адаптації.

Тобто, як на момент прийняття ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова рішення про призначення йому, ОСОБА_1, пенсії, так і надалі - впродовж тривалого часу необхідного для часткового відновлення здоровя, він перебував в стані обмеженої життєдіяльності в звязку із стійким розладом функцій організму, повязаному із дисциркуляторною енцефалопатією та дискоординацією церебрастенії (сповільненість рухів, скутість, дискоординація, тремор голови і рук, порушення зору, незграбні рухи пальців рук і т.д.); зумовлених важким захворюванням.

В цей час (кінець 2011 - 2012 рік), він не міг в повній мірі відстоювати та захищати свої законні права та інтереси, стосовно належного зарахування йому трудового стажу, а також належним чином та вчасно реагувати на неправомірні дії цих працівників, зокрема, оскаржувати їх дії.

В подальшому, він неодноразово звертався до відповідача щодо вирішення свого питання згідно закону, але на його вищезазначені звернення, він отримував постійні відмовки та відписки, які не тільки не відповідали вимогам чинного законодавства щодо вирішення заявленого ним питання у відповідності до норм закріплених ст.ст.56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п.27 Постанови Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а й прямо порушували вимоги Закону України «Про звернення громадян», як стосовно термінів розгляду його звернень, так і щодо передбаченого ч.4 ст. 15 Закону обовязку розяснити заявнику порядок оскарження прийнятого рішення.

Згідно ч.2 ст. 49 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» посадові особи та інші громадяни, винні в порушенні прав і свобод громадян похилого віку, несуть встановлену законом матеріальну, дисциплінарну, адміністративну і кримінальну відповідальність.

У звязку із цим, за захистом своїх прав та законних інтересів, 24.12.2013 року він звернувся до органів прокуратури за місцем проживання, оскільки, на його думку, працівники ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова, зокрема, заступник начальника ОСОБА_4, будучи державними службовцями, вчинили дії, які слід кваліфікувати як вчинення злочинів, передбачених ст. ст.364, 367 КК України.

За даним зверненням 27.12.2013 року з метою прийняття рішення щодо можливого вчинення кримінального правопорушення прокуратурою Галицького району м. Львова були направлені відповідні доручення начальнику Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та в подальшому начальнику Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області (за місцем знаходження ОСОБА_2 Пенсійного фонду, де він стоїть на обліку) щодо здійснення перевірки наявності ознак, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення.

Згідно листа в.о. начальника Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 10.01.2014року та листа начальника Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області 25.07.2014 року дані перевірки було призупинено, оскільки неможливо встановити наявність складу злочину, так як відповідні органи пенсійного фонду на той момент не надали відповіді на їх запити.

Після чого за захистом своїх порушених прав та законних інтересів він був вимушений звернутись в суд. Суть спору полягала у наступному.

Він, ОСОБА_1, в період 19.09.1992 року по 01.08.1995 року працював заступником директора - головним інженером Виробничо-комерційного українсько-словацького підприємства «РАМО Лтд», про що є відповідний запис в його трудовій книжці.

Даний запис посвідчений, як кутовим штампом цього підприємства під час прийому на роботу, так і його печаткою в момент його звільнення згідно ст. 36 КЗпП України.

Прийом на роботу у Виробничо-комерційне українсько-словацьке підприємство «РАМО Лтд» він проходив шляхом переводу згідно наказу Науково-дослідного інституту побутової радіоелектронної апаратури № 477 від 16.09.1992 року з посади заступника головного інженера-начальника технологічного та виробничого відділення на вищевказане підприємство, про що теж є відповідний запис в його трудовій книжці.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства України, він мав всі законні підстави на зарахування роботи на Виробничо-комерційному українсько-словацькому підприємстві «РАМО Лтд» в період з 15.09.1992 року по 01.08.1995 року до його загального трудового стажу.

В той же час, на думку працівників ОСОБА_2 Пенсійного фонду, записи в його трудовій книзі в період роботи у Виробничо-комерційного українсько-словацького підприємства «РАМО лтд» були виконані некоректно.

Крім цього, працівники Пенсійного фонду неправомірно стверджували, що запис № 18 в трудовій книжці про його звільнення з даного підприємства: Нак. № 12-1к від 01.08.1995 року, завірений штампом Виробничо-комерційного українсько-словацького підприємства «РАМО Лтд», а не його печаткою. Хоч в дійсності, цей запис, є завірений саме печаткою цього підприємства, зразок якої погоджений відділом розвитку підприємництва Львівського міськвиконкому 15.06.1992 року.

В 1996 -1999 рр. в тому ж ОСОБА_2 Пенсійного фонду він оформляв та отримував пенсію, в звязку із інвалідністю, яка обчислювалася з врахуванням наявного трудового стажу і жодних проблем чи зауважень стосовно обчислення його трудового стажу, в тому числі зарахування до нього періоду роботи з 15.09.1992 року по 01.08.1995 року не існувало.

Як наслідок, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.06.2015 року дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова були фактично визнані безпідставними, тобто в силу положень ч.2ст.19 Конституції України - неправомірними. В звязку із чим відповідача було зобовязано здійснити перерахунок призначеної йому пенсії, починаючи з 05.07.2014 року (з врахуванням строків звернення (давності) в адміністративному проваджені) та зарахувати стаж його роботи в період з 15.09.1992 року по 01.08.1995 року на Виробничо-комерційному українсько-словацькому підприємстві «РАМО Лтд».

Вищезазначені твердження ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова щодо форми печатки та некоректності записів у трудовій книжці визнанні судом голослівними.

Дана постанова була оскаржена відповідачем в апеляційному порядку.

За результатами розгляду цієї скарги, Львівський апеляційний адміністративний суд 02.09.2015 року прийняв ухвалу про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова без задоволення, а відповідну постанову Шевченківського районного суду м. Львова залишено без змін, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім цього, Львівським апеляційним адміністративним судом було встановлено що відсутні жодні підстави вважати про невірність записів в трудовій книжці позивача та неналежність їх завірення печаткою підприємства.

В той же час, довготриваючі (2011-2015 рік) неправомірні дії відповідача щодо не зарахування до його загального трудового стажу період роботи з 15.09.1992 року по 01.08.1995 року на Виробничо- комерційному українсько-словацькому підприємстві «РАМО Лтд», крім матеріальних втрат, внаслідок часткової невиплати пенсійного забезпечення, які за його, ОСОБА_1, розрахунком станом на березень 2015 року складають суму у розмірі: 7 134 грн., спричинили йому ще і втрати немайнового характеру, внаслідок завдання моральних і фізичних страждань та приниження його честі га гідності, а також ділової репутації, і які полягали в наступному.

Незважаючи на ряд набутих тяжких та небезпечних для життя захворювань, він все життя працював, його фактичний безперервний робочий стаж складає майже 43 роки, з яких більш ніж 2/3 часу він перебував на керівних посадах, які потребували високого технічно-професійного рівня, значної концентрації знань та зусиль, вміння ефективно налагодити оптимальну роботу трудового колективу з метою досягнення поставлених завдань, що в сукупності покладало на нього підвищений рівень відповідальності, як щодо вимог які ставились до підлеглих йому працівників, так і до його особистих обовязків.

За ці роки він здобув значний авторитет та повагу серед колег та співробітників. При цьому, наріжними каменями його вчинків (дій), як під час здійснення трудової діяльності, так і в повсякденному житті, завжди були повага до людської гідності та високе почуття справедливості, захист яких завжди було і є його життєвою принциповою позицією.

Тому, незаконні дії відповідача, фактично поставили під сумнів якісну характеристику (позитивну соціальну оцінку) його життя в частині його трудової (суспільно-корисної) складової, що викликало в нього сильне внутрішнє обурення, яке переросло в глибоке розчарування та образу.

Як наслідок, сильне душевне хвилювання, поєднане з подальшою нервозністю та роздратуванням, призвело до порушення психосоматичного стану його організму, що з врахуванням наявності в нього ішемічної хвороби серця та інсульту потягнуло за собою різке погіршення фізичного стану і загального самопочуття з розвитком вкрай негативних тенденцій через порушення роботи серцево-судинної системи (перевантаження серцевого мяза, перепади тиску крові, різких змін перенесення кисню до тканин, розвиток атеросклерозу), саме через що і виникає інфаркт-міокарда або ішемічний інсульт, а також вкрай небезпечні для нього різкі перепади рівня цукру в крові.

Таким чином, своїми неправомірними діями відповідач завдав йому моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, сильному душевному хвилюванні і нервових стресах та погіршенні фізичного стану і загального самопочуття, що призвело до утруднення введення уставленого образу життя та лікувальних рекомендацій, реалізації своїх планів щодо запланованих поїздок та спілкуванню з рідними і оточуючими.

Доказами чого є виписка з медичної карти амбулаторного хворого поліклінічного відділення № 1 Першої міської клінічної лікарні ім. Князя Лева.

Закон гарантує ветеранам праці та громадянам похилого віку рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для повноцінного способу життя (преамбула Закону).

Згідно цього Закону, ветеранами праці визнаються громадяни, які працювали на підприємствах, в установах, організаціях, обєднаннях громадян, фізичних осіб, мають стаж роботи 40 років - для чоловіків і 35 років - для жінок і вийшли на пенсію.

Натомість, в даному випадку, при фактичному стажі роботи понад 42 роки, рішенням відповідача йому призначено пенсію, яка обчислюється з урахуванням страхового (трудового) стажу 39 років 9 місяців 22 дні. Тобто, на 2 роки 10 місяців і 15 днів менше фактичного.

Цим неправомірним та незаконним рішенням відповідач не тільки позбавив його цього почесного статусу та передбачених Законом пільг, а й зазіхнув на його честь і гідність та ділову репутацію, оскільки фактично принизив їх в очах оточуючих та суспільства загалом.

Виходячи з характеру та обсягу фізичних і душевних страждань, яких він зазнав в сукупності, він визначив розмір загального відшкодування моральної шкоди у подвійному розмір однієї мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи за кожен місяць порушення його прав і законних інтересів та приниженні його честі і гідності та зниження ступеня ділової репутації (2 х 53 х 1378 ), що в сумі складає: 146 068 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, покликаючись на підстави та мотиви, які викладені в адміністративному позові, просили позов задовольнити.

Представник ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечила, зіславшись на доводи, які викладені в долученому до справи письмовому запереченні, та просить у його задоволенні відмовити.

Представник Державної казначейської служби України ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що в жодних відносинах із позивачем ОСОБА_3 казначейська служба України не перебувала, не порушувала права та законні інтереси останнього та немає жодних зобовязань перед ним. Крім того, не погоджується із розрахунком, який наданий позивачем щодо розміру моральної шкоди.

Представник Міністерства фінансів України у судове засідання жодного разу не зявився, однак направив на адресу суду письмове заперечення на позов з проханням розглядати справу за його відсутності.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу №177-к від 16.09.1992 року позивач, який працював на посаді заступника головного інженера начальника технологічно виробничого відділення ПАТ «НДІ побутової радіоелектронної апаратури», був звільнений по переводу до спільного підприємства «РАМО Лтд». З 19.09.1992 року по 01.08.1995 року позивач працював заступником директора головним інженером на Виробничо комерційному українсько словацькому підприємстві «РАМО Лтд». Вказаний період трудового стажу був включений у загальний стаж для визначення розміру пенсії позивача, що була призначена з 01.08.1996 року по 31.10.2001 року, у звязку з інвалідністю.

Виробничо комерційне українсько словацьке підприємство «РАМО Лтд» сплачувало внески до пенсійного фонду у 1992-1995 роках, що підтверджується звітом про нарахування страхових внесків та витрачання коштів пенсійного фонду за IV квартал 1993 року, 1994 року, 1995 року (т.1 а.с.35-40).

Згідно архівних довідок від 16.04.2015 року №К-6779 та від 17.04.2015 року № 1107/К-21 документи Виробничо комерційного українсько словацького підприємстві «РАМО Лтд» на державне зберігання не надходили, тому надати довідки про стаж праці позивача є неможливим (т.1 а.с.104-105).

Позивач звертався до відповідача про зарахування спірного періоду трудового стажу в загальний стаж роботи та перерахунок пенсії, проте в такому йому було відмовлено (т.1 а.с.4-5).

Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_2 Пенсійного фонду України пенсію по інвалідності ОСОБА_1 призначено з 17.06.2011 року на підставі заяви від 15.08.2011 року, як інваліду ІІІ групи внаслідок загального захворювання.

У судовому засіданні позивач пояснив, що на протязі 2011 2013 років неодноразово звертався до місцевих та регіональних органів пенсійного забезпечення щодо перерахунку призначеної йому пенсії з врахуванням фактичного трудового стажу.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» держава гарантує кожному ветерану праці та громадянину похилого віку належний рівень життя, задоволення різноманітних життєвих потреб, подання різних видів допомоги шляхом:

- реалізації права на працю відповідно до професійної підготовки, трудових навичок і з урахуванням стану здоров'я;

- забезпечення пенсіями і допомогою;

- надання житла;

- створення умов для підтримання здоров'я і активного довголіття відповідно до сучасних досягнень науки;

- організації соціально-побутового обслуговування, розвитку мережі матеріально-технічної бази для стаціонарних закладів і надомних форм обслуговування громадян похилого віку, а також підготовки відповідних спеціалістів.

Згідно ст. 6 вищевказаного Закону ветеранами праці визнаються громадяни, які працювали на підприємствах, в установах, організаціях, об'єднаннях громадян, фізичних осіб, мають стаж роботи 40 років - для чоловіків і 35 років - для жінок і вийшли на пенсію.

ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова виконав постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 25.06.2015 року та здійснив перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 05.07.2014 року з зарахуванням стажу його роботи в період з 19.09.1992 року по 01.08.1995 року на Виробничо комерційному українсько словацькому підприємстві «РАМО Лтд».

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 10-1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 5 від 25.05.2001 року при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції (254к/96-ВР) слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Позивач у своєму позові зазначає, що незважаючи на ряд набутих тяжких та небезпечних для життя захворювань, він все життя працював, у тому числі і на керівних посадах, які потребували високого технічно-професійного рівня, значної концентрації знань та зусиль, вміння ефективно налагодити оптимальну роботу трудового колективу з метою досягнення поставлених завдань, що в сукупності покладало на нього підвищений рівень відповідальності, як щодо вимог які ставились до підлеглих йому працівників, так і до його особистих обовязків.

За ці роки він здобув значний авторитет та повагу серед колег та співробітників. Тому, незаконні дії відповідача, фактично поставили під сумнів якісну характеристику його життя в частині його трудової (суспільно-корисної) складової, що викликало в нього сильне внутрішнє обурення, яке переросло в глибоке розчарування та образу. Як наслідок, сильне душевне хвилювання поєднане з подальшою нервозністю та роздратуванням призвело до порушення психосоматичного стану його організму, що з врахуванням наявності в нього ішемічної хвороби серця та інсульту потягнуло за собою різке погіршення фізичного стану і загального самопочуття з розвитком вкрай негативних тенденцій через порушення роботи серцево-судинної системи (перевантаження серцевого м'яза, перепади тиску крові, різких змін перенесення кисню до тканин, розвиток атеросклерозу) саме через що і виникає інфаркт-міокарда або ішемічний інсульт, а також вкрай небезпечні для нього різкі перепади рівня цукру в крові.

Задовольнити вимоги позивача про стягнення 146 068 грн. на відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, суд не знаходить за можливе, оскільки така сума є значно завищеною та не відповідає глибині моральних страждань позивача, значності тих додаткових зусиль позивача, що були направлені на відновлення порушеного права.

Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості, характер негативних наслідків, матеріальні та особистісні обмеження, порушення та зміну звичайного укладу життя і звязків, вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди суму 10000 (десять тисяч) грн., що буде достатнім еквівалентом завданим моральним стражданням, оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи та вищезазначеним принципам.

При розгляді справи за позовом про відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, така шкода підлягає відшкодуванню за рахунок держави через органи Державного казначейства.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 10, 69, 70, 71, 105, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186 КАС України, ст.ст.3, 19, 28, 56, 58 Конституції України, ст. ст. 23, 297, 1167, 1173 ЦК України, ст. ст. 56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст.1, 2, 6, 49 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова в користь ОСОБА_1 10 000,00грн. (десять тисяч гривень) у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у звязку з їх необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одну гривню двадцять копійок).

Постанова може бути повністю або частково оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_8