Справа № 308/10795/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 рокум. Львів№ 876/1648/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Большакової О.О., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.C.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника громадянки ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь про примусове видворення іноземця з України, -

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_4,

час ухвалення рішення 14:23:00 год.,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 31.10.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Чопський прикордонний загін звернувся до суду з позовом, яким просив примусово видворити громадянку ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Одночасно з адміністративним позовом позивач подав до суду клопотання, в якому просив затримати громадянку ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2017 року клопотання задоволено: вирішено затримати громадянку ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь та помістити її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк до шести місяців.

Ухвала мотивована тим, що документи, які підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні, також вона не має родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, та достатніх коштів для повернення до країни походження. Тому суд дійшов висновку, що з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відповідача за межі України її необхідно затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив представник відповідача, вважає, що вона є незаконною і необґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а також суд неповно з'ясував обставини, що мали значення для вирішення клопотання. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що затримання спрямоване на забезпечення видворення іноземця та втрачає підстави у разі відмови у позові в цій частині. Положеннями ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено вище, Чопський прикордонний загін звернувся до суду з позовом, яким просив примусово видворити за межі території України громадянку ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь, яка 29.10.2017 року була затримана прикордонним нарядом Відділу прикордонної служби «Новоселиця» Чопського прикордонного загону за 1300 м від лінії кордону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Однак, на думку колегії суддів, такий висновок є помилковим з наступних підстав.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції чинній на день подання позовної заяви та вирішення справи судом першої інстанції, було передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення, яким затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до п. 1 «Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих Державною міграційною службою, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 року № 141, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2016 року за № 748/28878, іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Враховуючи зміст наведених норм законодавства, затримання іноземця та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливе з метою забезпечення примусового видворення з України.

Однак, як встановив апеляційний суд, відповідач підлягає видворенню не за процедурою, передбаченою ст. 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на день подання позовної заяви та вирішення справи судом першої інстанції), а за процедурою, визначеною ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 року в м. Нью-Йорку та ратифіковану Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року, про що вказано в мотивувальній частині постанови апеляційного суду від 20.03.2018 року, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання позивача.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання позивача.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника громадянки ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2017 року у справі № 308/10795/17 скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання та поміщення громадянки ОСОБА_1 Нгуен ОСОБА_2 Лінь до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7