Справа № 805/1434/17-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року справа №805/1434/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д., суддів Гайдара А.В., Ястребової Л.В.,

секретар судового засідання Терзі Д.А.,

за участю представника позивача Малушко Г.Ю.,

представника відповідача Колеснікової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі № 805/1434/17-а (головуючий І інстанції Кошкош О.О.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси" до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 18.08.2016 року №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2346004,42 грн.

В обґрунтування зазначив, що податкове повідомлення-рішення є протиправним, висновок податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій є безпідставним, оскільки факт здійснення господарських операцій з контрагентом підтверджується наданими позивачем первинними документами бухгалтерського обліку, на підставі яких були сформовані відповідні показники податкової звітності.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 18.08.2016 року №.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають значення для вирішення справи по суті, просить скасувати рушення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Донвуглересурси» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні податкових зобов'язань і податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.09.2015 по 29.02.2016 року з урахуванням виявленої недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, по взаємовідносинам з ТОВ «Метінвестпроект».

Контролюючим органом встановлено обрив ланцюга постачання товарів введення в обіг яких не підтверджується фактом реального походження цих товарів у попередніх ланках ланцюга його продажу, а саме від продавців 2-ї ланки до покупців 3-ї ланки ТОВ «Метінвестпроект» та до покупця 4-ї ланки ТОВ «Донвуглересурси».

Також, не можливо співставити дані податкової звітності з даними первинних бухгалтерських та інших документів ТОВ «Метінвестпроект» з метою документального підтвердження господарських відносин, оскільки за даними ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві та даними АІС «Податковий блок» платник податків не знаходиться за його податковою адресою.

Таким чином, відсутній факт реального здійснення господарської діяльності по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «Метінвестпроект».

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати судове рішення, прийняте судом першої інстанції та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення позову, зазначив про безпідставність доводів апеляційної скарги, просив скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Суд перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» (; 84200, Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, б. 34-Б) зареєстровано в якості юридичної особи 22.11.2002 року (далі ТОВ «Донвуглересурси»).

Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Донвуглересурси» з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «Метінвестпроект» за період з 01.09.2015 року по 29.02.2016 року.

За результатами перевірки складено акт №274/05-10-12/25121804 від 28.07.2016 року, яким встановлені наступні порушення з боку відповідача:

- по відображеним в обліку підприємства за період з 01.09.2015 по 29.02.2016 операціях придбання послуг з назвою «експедиторсько-логістичні послуги» по задекларованому контрагентами ланцюгу їх постачання від контрагента 3-ї ланки ТОВ «Метінвестпроект» встановлено обрив ланцюга постачання зазначених послуг, по яким відсутнє реальне (законне) джерело їх походження (відсутність в ланцюгу постачання фактичного виконавця послуг), внаслідок чого встановлено відсутність обєктів оподаткування, які підпадають під визначення пп.14.1.36, пп.14.1.185, п.14.1 ст. 14, б) п.185.1 ст.185, п.п. ж) п.186.3 ст. 186 Податкового кодексу України, по яким по покупцю ТОВ «Донвуглересурси» було сформовано податкові зобовязання: ТОВ «Метінвестпроект» в загальній сумі 2346004,43 грн., в т.ч. за вересень 2015 року287407,30 грн., за жовтень 2015 року 384112,41 грн., за листопад 2015 року 394031,90 грн., за грудень 2015 року 543485,20 грн., за січень 2016 року 390338,46 грн., за лютий 2016 року 346629,16 грн.

- на порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України ТОВ «Донвуглересурси» завищено податковий кредит по податкових накладних ТОВ «Метінвестпроект» встьго в розмірі 2346004 грн., у т.ч. за вересень 2015 року 287407,30 грн., за жовтень 2015 року 384112,41 грн., за листопад 2015 року 394031,90 грн., за грудень 2015 року 543485,20 грн., за січень 2016 року 390338,46 грн., за лютий 2016 року 346629,15 грн., в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду всього у сумі 2346004 грн., у т.ч.:

- завищення в рядках 24 декларацій з податку на додану вартість за вересень 2015 року 287407 грн., за жовтень 2015 року 384112 грн., за листопад 2015 року у сумі 394032 грн., за грудень 2015 року 543485 грн.,

- завищення у рядках 20 декларацій з податку на додану вартість за січень 2016 року 390339 грн., за лютий 2016 року 346629 грн.

На підставі складеного акту перевірки 18.08.2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 2346004 грн., в т.ч. за вересень 2015 року у сумі 287407 грн., за жовтень 2015 року 384112 грн., листопад 2015 року 394032 грн., грудень 2015 року 543485 грн., січень 2016 року390339 грн., лютий 2016 року 346629 грн.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до Головного управління ДФС у Донецькій області та до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду яких скарги залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

28.08.2015 року між замовником ТОВ «Донвуглересурси» та підрядником ТОВ «Метінвестпроект» укладено договір підряду №2808-п предметом якого є доручення експедиторсько-логістичних послуг певної господарської операції замовника, погодженої сторонами у відповідній специфікації.

За умовами договору замовник зобов'язаний надати підряднику за відповідним актом вихідні дані, відомості, документи. Замовник повинен прийняти від підрядника виконані роботи по акту виконаних робіт, компенсувати необхідні витрати. Оплата робіт здійснюється замовником шляхом банківського переказу відповідних сум.

На виконання умов договору між сторонами складені специфікації щодо забезпечення супроводу господарських операцій замовника та акти виконаних робіт, наявні в матеріалах справи.

Факт реального виконання умов договору підтверджується, зокрема виписаними ТОВ «Метінвестпроект» податковими накладними з квитанціями, що містіться в матеріалах справи, а саме №13519 від 28.09.2015; №13520 від 28.09.2015; №14546 від 30.09.2015; №14547 від 30.09.2015; №2002 від 05.10.2015; №7503 від 16.10.2015; №10002 від 21.10.2015; №12527 від 26.10.2015; №11005 від 23.10.2015; №14004 від 29.10.2015; №14005 від 29.10.2015; №11018 від 23.11.2015; №11019 від 23.11.2015; №11020 від 23.11.2015; №11021 від 23.11.2015; №11017 від 23.11.2015; №14529 від 30.11.2015; №14530 від 30.11.2015; №14531 від 30.11.2015; №14532 від 30.11.2015; №1501 від 04.12.2015; №1502 від 04.12.2015; №15035 від 31.12.2015; №15029 від 31.12.2015; №15034 від 31.12.2015; №15032 від 31.12.2015; №15033 від 31.12.2015; №15036 від 31.12.2015; №15038 від 31.12.2015; №15030 від 31.12.2015; №15037 від 31.12.2015; №15031 від 31.12.2015; №13508 від 28.01.2016; №13510 від 28.01.2016; №13509 від 28.01.2016; №13511 від 28.01.2016; №15003 від 31.01.2016; №15002 від 31.01.2016; №15004 від 31.01.2016; №15005 від 31.01.2016; №4001 від 09.02.2016; №4002 від 09.02.2016; №14011 від 29.02.2016; №14013 від 29.02.2016; №14012 від 29.02.2016; №14016 від 29.02.2016; №14014 від 29.02.2016; №14017 від 29.02.2016; №14015 від 29.02.2016 (том 2 а.с. 1-99).

Розрахунок за отримані послуги було здійснено в безготівковій форми, що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями (том 2 а.с. 100-117).

19 жовтня 2015 року, 20 листопада 2015 року, 18 грудня 2015 року, 18 січня 2016 року, 22 лютого 2016 року, 18 березня 206 року позивачем до контролюючого органу подані податкові декларації з податку на додану вартість за вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий 2016 року відповідно. З розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів вбачається включення вказаних сум до податкового кредиту.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України (далі ГК України), під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, пп. 138.10.5, пп. 138.10.6 п. 138.10, п. 138.11, п. 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України закріплено, що не включаються до складу витрат такі, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагенту в сумі, визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV(далі Закон № 996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, суд не приймає посилання апелянта на відсутність реального характеру правочинів, що ґрунтуються на аналізі даних податкової звітності ТОВ «Донвуглересурси».

Крім того, податковим органом взагалі не перевірялися первинні документи контрагентів позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій.

Крім того, суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Тому суд вважає неприйнятним посилання апелянта, щодо відсутності обєктів оподаткування через дефектність правовідносин між контрагентами другої та третьої ланки.

Враховуючи викладене, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни може призводити до правових наслідків саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Отже доводи апелянта з цього приводу не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд не приймає посилання податкового органу, що фінансово-господарські операції між позивачем та вказаним контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Факт здійснення господарських операцій з контрагентами підтверджується наданими позивачем первинними документами.

На підставі викладеного суд вважає, що в діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Також суд зазначає, що відповідальність за наслідками неналежного виконання контрагентами позивача своїх обов'язків щодо несвоєчасного виконання власних податкових зобов'язань не повинна бути покладена на добропорядних платників податку та не може вважатися підставою для відповідальності позивача, оскільки поняття «добросовісний платник» не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають за межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини у справах « Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03), « Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява № 6689/03), якими визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі № 805/1434/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі № 805/1434/17-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 20.03.2018 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення

Повне судове рішення складено 20 березня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Л.В. Ястребова