Справа № 813/15/18
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/15/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові адміністративну справу за позовом Представництва Американського об'єднання Комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу до Київської обласної державної адміністрації, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 Міністрів України, Міністерства культури України, Міністерства закордонних справ України та на стороні відповідача ОСОБА_2 культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації, про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

Представництво Американського об'єднання Комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу звернулося в суд з позовом до Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання вимог розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині п.п.2,3 щодо місць давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області; зобовязання виконати вимоги розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині п.п.2,3 щодо місць давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Київською обласною державною адміністрацією не вживаються заходи, спрямовані на виконання розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», зокрема в частині виконання пунктів 2, 3 щодо місць давніх поховань. Так, зазначає позивач у с.Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області знаходиться єврейське кладовище. На облік вказане кладовище станом на сьогодні не взято, межі кладовища встановлюються, жодна організація їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень через засоби масової інформації не здійснює, так як і не проводиться робота з вивчення стану закритого кладовища, у тому числі кладовища національних меншин, не здійснюються заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження.

Відповідач у встановлений судом строк відзив не надав, а тому справа, у відповідності до ч.6 ст.162 КАС України, розглядається за наявними матеріалами.

При цьому, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки не обґрунтоване жодними доказами.

Третя особа Міністерство закордонних справ України подало до суду клопотання в якому просить розгляд справи проводити без участі його представника.

Інші треті особи письмових пояснень щодо позову не надали, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

Листом від 06.11.2017 року за №01-23/439 (з), Київська обласна державна адміністрація повідомила Представництво Американського обєднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу про те, що на сьогоднішній день єврейське кладовище у с.Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області не відноситься до обєктів та памятників культурної спадщини і не обліковуються в управлінні культури, національностей та релігій Київська обласна державна адміністрація. Протягом 1998-1999 років відповідно до розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р, єврейське кладовище в с.Гнатівка не було взято на облік, обстеження та вивчення не проводилось.

Щодо порушення прав позивача у спірних правовідносинах.

Статтею 11 Конституції України визначено, що держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Як передбачено ч.1 ст.9 Основого Закону, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 1 розділу І Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972 року, яка ратифікована 04.10.1988 року указом Президії ВР УРСР за №6673-XI, під поняттям «культурна спадщина» розуміється пам'ятки: твори архітектури, монументальної скульптури й живопису, елементи та структури археологічного характеру, написи, печери та групи елементів, які мають видатну універсальну цінність з точки зору історії, мистецтва чи науки; ансамблі: групи ізольованих чи об'єднаних будівель, архітектура, єдність чи зв'язок з пейзажем яких є видатною універсальною цінністю з точки зору історії, мистецтва чи науки; визначні місця: твори людини або спільні витвори людини й природи, а також зони, включаючи археологічні визначні місця, що є універсальною цінністю з точки зору історії, естетики, етнології чи антропології.

Відповідно до параграфу 1 Угоди між Урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки про охорону і збереження культурної спадщини від 04.03.1994 року, кожна із Сторін вживатиме належних заходів для охорони і збереження культурної спадщини всіх національних, релігійних або етнічних груп (далі іменуються "Групами"), які проживають або проживали на її території і були такими жертвами Другої світової війни.

Поняття "культурна спадщина", що стосується цілей цієї Угоди, означає культові споруди, історичні пам'ятки, пам'ятники, кладовища та меморіали загиблим, а також архівні матеріали, бібліотечні та музейні фонди, які мають до цього відношення.

Параграфом 4 даної угоди встановлено, що у випадках, коли власті та зацікавлені організації заявляють, що групи не в змозі самі забезпечити належну охорону та збереження своєї культурної спадщини, кожна із Сторін вживатиме спеціальних заходів з метою забезпечення такої охорони та збереження її на своїй території, а також запрошуватиме до співробітництва іншу Сторону та її громадян там, де є потреба в допомозі з цією метою.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 року за №1805-III, з наступними змінами та доповненнями, підприємства усіх форм власності, заклади науки, освіти та культури, громадські організації, громадяни сприяють органам охорони культурної спадщини в роботі з охорони культурної спадщини, можуть встановлювати шефство над об'єктами культурної спадщини з метою забезпечення їх збереження, сприяють державі у здійсненні заходів з охорони об'єктів культурної спадщини і поширенні знань про них, беруть участь у популяризації культурної спадщини серед населення, сприяють її вивченню дітьми та молоддю, залучають громадян до її охорони.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06. 1992 року за №2494-XII, з наступними змінами та доповненнями, держава гарантує всім національним меншинам права на національно-культурну автономію: користування і навчання рідною мовою чи вивчення рідної мови в державних навчальних закладах або через національні культурні товариства, розвиток національних культурних традицій, використання національної символіки, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, задоволення потреб у літературі, мистецтві, засобах масової інформації, створення національних культурних і навчальних закладів та будь-яку іншу діяльність, що не суперечить чинному законодавству.

Учасниками судового процесу не заперечується, що у с.Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області знаходиться єврейське кладовище.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач звернувся до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу, оскільки віднесення місця давнього поховання єврейського кладовища до переліку історичних обєктів культурної спадщини може впливати на його статус (охорона на загальнодержавному рівні, а не немісцевому) та як наслідок в майбутньому вплинути на права позивача.

Окрім того, в матеріалах справи наявні судові рішення адміністративних судів в яких стороною у справах щодо подібних правовідносинах виступав позивач та в яких обставини порушення прав позивача вже встановлювались.

Щодо бездіяльності відповідача з приводу невиконання вимог розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пунктів 2,3 Додаткових заходів щодо збереження місць поховань у населених пунктах України, затвердженим вищенаведеним розпорядженням ОСОБА_1 Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міські держадміністрації, Держкомрелігій із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин, доручено взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень через засоби масової інформації, а також взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень через засоби масової інформації.

Як передбачено ч.1 ст.2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 року за №1805-III, з наступними змінами та доповненнями, до історичних обєктів культурної спадщини належать - будинки, споруди, їх комплекси (ансамблі), окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих та померлих (загиблих) військовослужбовців (у тому числі іноземців), які загинули у війнах, внаслідок депортації та політичних репресій на території України, місця бойових дій, місця загибелі бойових кораблів, морських та річкових суден, у тому числі із залишками бойової техніки, озброєння, амуніції тощо, визначні місця, пов'язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Згідно з ч.1 ст.3 даного Закону, державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на ОСОБА_1 Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Пунктом 11 ч.1 ст.6 цього ж Закону встановлено, що до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, зокрема виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об'єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини.

Вищенаведена норма кореспондується з положеннями п.2.4 Порядку обліку об'єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 за №158 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.04.2013 року за №528/23060, з наступними змінами та доповненнями, відповідно до якого виявлення об'єктів культурної спадщини, складання на них облікової картки, короткої історичної довідки, акта технічного стану забезпечують органи охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, відповідно до їх повноважень, зокрема виконують функції замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження об'єктів культурної спадщини з метою визначення наявності та культурної цінності об'єкта культурної спадщини, а також одержання нової інформації про ці об'єкти.

З огляду на викладене, суд вважає, що саме на відповідача у справі - Київську обласну державну адміністрацію покладено обовязок виконувати функцію замовника укладати з цією метою контракти на виявлення, дослідження обєктів культурної спадщини з метою визначення наявності та культурної цінності обєкта культурної спадщини, а також одержання нової інформації про ці обєкти.

Як передбачено п.2.1 вищезгаданого Порядку, виявлення об'єктів культурної спадщини включає: натурне обстеження (дослідження), історико-архівні і бібліографічні дослідження, визначення предмета охорони, встановлення ступеня схоронності, первісного призначення, сучасного використання, фотофіксацію (у разі необхідності графічну фіксацію), виготовлення короткої історичної довідки та облікової картки.

Виявлення об'єктів культурної спадщини відбувається шляхом здійснення науково-дослідних та пошукових робіт (натурних обстежень (досліджень), історико-архівних і бібліографічних досліджень, фотофіксації, графічної фіксації), розробки науково-проектної документації; наукової (науково-технічної) експертизи робіт, які можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об'єктів культурної спадщини; земляних, будівельних, меліоративних та інших робіт (п.2.2 Порядку).

На виявлені об'єкти культурної спадщини складається облікова картка об'єкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану об'єкта (пам'ятки) культурної спадщини за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (п.2.3).

Як передбачено ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідач доказів на підтвердження виконання вимог вищенаведених нормативних актів що стосується місця давніх поховань єврейського кладовища у с.Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області суду не надав, також у встановлений судом строк не надав відзиву на позов.

Окрім того, як вбачається зі змісту листа від 06.11.2017 року за №01-23/439 (з), відповідач самостійно визнає, що на сьогоднішній день єврейське кладовище у с.Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області не відноситься до обєктів та памятників культурної спадщини і не обліковуються в управлінні культури, національностей та релігій Київська обласна державна адміністрація, а також не було взято на облік, обстеження та вивчення не проводилось.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та про зобовязання виконати вимоги розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р. є підставними та обгрунтовними, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Київської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині п.п.2,3 щодо місць давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області.

Зобовязати Київську обласну державну адміністрацію виконати вимоги розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині п.п.2,3 щодо місць давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської обласної державної адміністрації (), що знаходиться за адресою м.Київ, пл.Л.Українки, 1, на користь Представництва Американського обєднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу (), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, 3200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22 березня 2018 року.

Суддя В.Я.Мартинюк