Справа № 334/4133/17(2-а/334/429/17)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2018 року справа № 334/4133/17(2-а/334/429/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Правобережного об"єднаного управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя

на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2017 року (головуючий суддя Гнатюк О.М.,)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулось з позовом до Правобережного обєднаного управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовано тим, з 16 липня 2004 року позивачу була призначена пенсія за віком на пільгових умовах на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Управлінням пенсійного фонду в Ленінському районі. 8 липня 2014 року у звязку із досягненням пенсійного віку позивач звернувся до управління з особистою заявою з питання призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення. Рішенням №3460/03 від 21.06.2017 року відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, оскільки позивачу вже призначена пенсія за віком на пільгових умовах.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки (2014, 2015, 2016 рр.), що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком та зобовязано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію з 8 червня 2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 рр.).

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що з огляду на те, що пенсія за вислугою років призначена позивачу за Законом України «Про пенсійне забезпечення», то вихід на пенсію призначену за іншим законом дає позивачу право на застосування обраного показника заробітної плати.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Правобережним обєднаним управлінням пенсійного фонду України м.Запоріжжя) подано апеляційну скаргу, згідно якою просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач на теперішній час отримує пенсію за віком, але на пільгових умовах, за Списком 1.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 12 грудня 2002 року перебувала на обліку в Управлінні пенсійного фонду в Ленінському районі та їй була призначена пенсія по інвалідності відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Досягнувши пенсійного віку, 8 червня 2017 року позивач звернувся до управління ПФУ про призначення іншого виду пенсії, яка передбачена Закону України № 1058-ІV.

Управління ПФУ, провівши переведення на інший вид пенсії та перерахунок розміру пенсії, застосувало показник заробітної плати за 2007 рік, який було враховано при призначенні попереднього виду пенсії за вислугу років.

Відповідач рішенням №3460/03 від 21.06.2017 року відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, у звязку із призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії:

- за віком;

- по інвалідності;

- в разі втрати годувальника;

- за вислугу років.

При цьому, нормами ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" державне переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу наведених норм слідує, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" .

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач скористався правом на призначення пенсії на пільгових умовах як особа, що набула стажу на роботі з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 1 і досягла встановленого ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку, коли останньому призначено трудову пенсію за віком на пільгових умовах з 16 липня 2004 року.

Отже, в даному випадку переведення з одного виду пенсії на інший відсутнє, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв'язку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" .

Водночас ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що визначена ч. 2 ст. 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення.

Оскільки позивач з 16 липня 2004 року вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком, підстави для призначення чи переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та визначення її розміру з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, роки відсутні.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію викладену в постанові Верховного суду України № 21-612а14 від 31.03.2015 року. У справі, яка розглядалася Верховним судом України предметом спору було переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, на пенсію за віком ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тоді як предметом спору у справі, що розглядається є переведення з пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на пенсію за віком на загальних підставах, що фактично є повторним призначенням пенсії за віком.

Таким чином, предмет спору та спірні правовідносини в даній справі та у справі, що переглядалась Верховним Судом України № 21-612а14 від 31.03.2015 року, є різними і не можуть ототожнюватись. У зв'язку з чим застосувати правову позицію викладену в зазначеному рішенні ВСУ немає правових підстав.

Вищезазначене є мотивом для прийняття судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, при цьому аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача не були порушені.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ч. 6 ст. 12, ст. 241, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, ч. 5 ст. 328, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного обєднаного управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2017 року скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку, встановленому ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 02.03.2018 року.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова