Справа № 265/8680/17
Суддя: Вайновський А. М.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 265/8680/17
Провадження № 2-а/265/108/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А. М.,

при секретарі Злидіній Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

08 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із адміністративним позовом до ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області (надалі Управління ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що у період з 1993 року по 2016 рік він перебував на обліку у Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Після досягнення віку 60 років він 01.08.2016 звернувся до УПФУ за місцем проживання із заявою про призначення йому пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» Таку пенсію йому було призначено, проте при обчисленні суми належної пенсії відповідач застосував показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік, що призвело до зменшення розміру пенсії та погіршило його майновий стан. З такими діями відповідача він не згодний, оскільки відповідно до Закону при обчисленні суми пенсії він мав застосувати показники середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу, з якої сплачено страхові внески за останні три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2013-2015 роки. Крім того, при призначенні пенсії за віком відповідач безпідставно не зарахував до його трудового стажу періоди роботи з 18.07.1972 по 23.10.1973. Просив визнати вказані дії відповідача неправомірними та зобовязати його здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком Михайловичу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2013-2015 роки, починаючи з 01 серпня 2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум, а також зарахувати до стажу його роботи період трудової діяльності з 18.07.1972 по 23.10.1973.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність, вимоги адміністративного позову підтримали.

Представник відповідача - ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_4, діючий на підставі довіреності, не визнаючи позовних вимог, надав суду письмові заперечення, в яких зазначав, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ОСОБА_2 УПФУ м. Маріуполя з 01.08.2016 та отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). До серпня 2016 року позивач отримував пенсію за вислугою років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а 01.08.2016 звернувся до Управління ПФУ за призначенням йому пенсії за віком. З 01.08.2016 ОСОБА_1 було переведено з пенсії за вислугою років на пенсію за віком. Відповідно до положень Закону № 1058 при переведені з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди страхового стажу із застосування показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, може застосовуватися лише у випадку первинного призначення пенсії, тому позивач права на застосування такого показника не має. При цьому застосування такого показника заробітної плати після 01.10.2017 призведе до зменшення розміру пенсії позивача. Крім того, зазначив, що перехід на пенсію позивачем було здійснено у серпні 2016 року, він щомісячно отримував пенсію і знав про її розмір, тому позовні вимоги до 07.06.2017 підлягають залишенню без розгляду на підставі ст. 99, 100 КАС України. Решту предявлених позовних вимог просив залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи 1993 року по 2016 рік перебував на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких осіб».

01 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління ПФУ в Іллічівському районі міста Маріуполя, правонаступником якого є Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Починаючи з 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому при проведенні розрахунку заробітку для обчислення пенсії Управлінням ПФУ було застосовано показник заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік..

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Частина 3 ст. 45 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз приписів статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» свідчить про те, що тільки за бажанням пенсіонера при переведенні з одного виду пенсії на інший (в даному випадку за віком) пенсійний орган може враховувати заробітну плату за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Таким чином суд приходить до висновку, що у відповідача ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області були відсутні правові підстави для застосування показника заробітної плати за 2007 рік, оскільки позивач не надавав згоду на врахування зарплати із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно із статтею 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

В той же час, ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм, на думку суду, свідчить про те, що ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, позивачу ОСОБА_1 первісно було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше.

Крім того, з трудової книжки позивача вбачається, що після звільнення у жовтні 1990 року з лав збройних сил України позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії, виходячи з показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року призначення пенсії, а дії відповідача щодо застосування показника заробітної плати за 2007 рік під час призначення йому пенсії за віком є неправомірними.

Вказані висновки суду відповідають, зокрема, і правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у його постановах № 21-612а14 від 31.03.2015 року та № 21-4123а15 від 02.12.2015 року.

Вирішуючи позов в частині зобовязання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача період трудової діяльності з 18.07.1972 по 23.10.1973, суд виходить з наступного.

Як вбачається з розпорядження УПФУ в Іллічівському районі міста Маріуполя від 09.09.2016 за № 3014, при призначення пенсії за віком ОСОБА_1 було враховано загальний трудовий стаж 30 років 8 місяців 13 днів за періоди трудової діяльності з 04.11.1973 по 25.09.1990, з 11.10.1993 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.07.2016.

Разом із тим, з трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 18.07.1972 він працював на посаді слюсаря-вентиляційника 3 розряду у Донецькому монтажно-заготовчому заводі, а також згідно із записом № 3 від 23.10.1978 був звільнений з підприємства наказом № 278 від 23.10.1973.

При цьому в записі № 3 трудової книжки «Дата» цифра 8 у році дати запису 23.10.1978 має виправлення на цифру 3. Будь-які посвідчення даного виправлення у трудовій книжці відсутні.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На підставі п. 3 Порядку № 367 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підставі п. 2.6 Інструкції в разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Як зазначалося, в трудовій книжці позивача дійсно мають місце виправлення у даті внесення запису № 3 про звільнення з підприємства, які не посвідчені підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, що не відповідає п. 2.6 Інструкції.

Таким чином записи про спірний період роботи позивача має дефекти їх вчинення, а тому факт роботи позивача у даний не може бути підтверджений записами трудової книжки.

Будь-яких інших документів на підтвердження страхового стажу в спірний період праці на час звернення з заявою про призначення пенсії та прийняття пенсійним органом рішення про не зарахування спірного періоду у серпні 2016 року позивач не надав, а тому дії відповідача у даному випадку є правомірними.

Вирішуючи питання про дотримання позивачем строків звернення до адміністративного суду із даним позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 99 КАС України в редакції станом на 08.12.2017, тобто день звернення позивача до суду, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. свобод чи інтересів.

Аналогічні положення закріплені змістом ст. 122 КАС України в новій редакції, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року.

Як зазначив у своїх запереченнях представник відповідача, позивач ОСОБА_1, починаючи з серпня 2016 року, щомісячно отримував пенсію за віком, знав про її розмір та про порушення його прав, за захистом яких він звернувся до суду, а тому позовні вимоги за період з 01.08.2016 по 07.06.2017 підлягають залишенню без розгляду.

Проте, суд не може погодитися із таким твердженням представника відповідача, з огляду на те, що про дійсний розмір пенсії, підстави її нарахування, зарахований страховий стаж та його коефіцієнти, показник середнього заробітку, детальний розрахунок тощо, позивача ОСОБА_1 було повідомлено лише у листопаді 2017 року листом № 23946/02 від 27.11.2017, що був обумовлений зверненням останнього.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 звернувся за судовим захистом у межах передбаченого КАС України шестимісячного строку, оскільки про порушення своїх прав дізнався лишу у листопаді 2017 року.

Підсумовуючи наведене та частково задовольняючи предявлений адміністративний позов, суд вважає необхідним визнати неправомірними дії відповідача, які виразилися у незастосуванні позивачеві при розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2013-2015 роки, та зобовязати здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком із врахуванням такого показника з 01 серпня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сумм

Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 72-77, 94, 139, 205, 241-246, 250, 251, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, які виразилися у незастосуванні ОСОБА_1 при розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2013-2015 роки.

Зобовязати Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2013-2015 роки, починаючи з 01 серпня 2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду може би бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0538/.

Повний текст рішення складено 05 березня 2018 року.

Суддя А.М. Вайновський