Справа № 826/6583/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 березня 2018 року

Київ

справа №826/6583/14

провадження №Зі/9901/146/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т.Г.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ігнатенко О.В.,

представників відповідача - Вербицького О.В., Хребета С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Міністерства соціальної політики України про прийняття додаткового судового рішення у справі №826/6583/14 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства соціальної політики України, третя особа - Національне агентство України з питань державної служби, про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и в :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства соціальної політики України від 28 лютого 2014 року № 175к "Про звільнення ОСОБА_3", поновлено позивача на посаді директора Департаменту управління персоналом і організаційно-документального забезпечення з 22 квітня 2014 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 квітня 2014 року, але не більш як за один рік. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині стягнення з Міністерства соціальної політики України на користь позивача середнього заробітку та постановлено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток з 22 квітня 2014 року по 23 грудня 2015 року в розмірі 260 842,95 грн без врахування податку на заробітну плату та інших обов'язкових платежів. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року; змінено постанову суду першої інстанції в частині дати поновлення позивача на посаді директора Департаменту управління персоналом і організаційно-документального забезпечення Міністерства соціальної політики України з 22 квітня 2014 року на 04 березня 2014 року та скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

07 вересня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла заява Міністерства соціальної політики України, у якій відповідач просить винести додаткове рішення з визначенням способу виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року, з зазначенням правового механізму та законних підстав поновлення ОСОБА_3 на посаді директора Департаменту управління персоналом і організаційно-документального забезпечення Міністерства соціальної політики України з 04 березня 2014 року в контексті статей 19, 83 Закону України «Про державну службу» шляхом складання відповідного наказу від 2017 року.

Заява обґрунтована тим, що згідно з довідкою Управління по роботі з персоналом Мінсоцполітики від 21.03.2017 №30-69, складеною на підставі особової справи ОСОБА_3, встановлено факт досягнення позивачем граничного віку перебування на державній службі, відповідно до статті 83 Закону України «Про державну службу», що настав 08.10.2016 року. Така обставина позбавляє можливості Міністерство соціальної політики на законних підставах виконати рішення суду щодо скасування наказу №175к від 28 лютого 2014 року та поновлення ОСОБА_3 на посаді директора Департаменту управління персоналом і організаційно-документального забезпечення Міністерства соціальної політики України.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Верховного Суду передано матеріали заяви № Зі/9901/146/18 разом зі справою за правилами підпункту 12 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" цього Кодексу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2018 року визначено склад колегії суддів: Стрелець Т.Г. (головуючий суддя), Білоус О.В., Желтобрюх І.Л.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року заяву Міністерства соціальної політики України про прийняття додаткового судового рішення у справі №826/6583/14 призначено до розгляду у судовому засіданні на 14 березня 2018 року о 10 годині 30 хвилин.

12 березня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3, у якому позивач просив відмовити Міністерству соціальної політики України у задоволенні заяви про прийняття додаткового судового рішення, а справу направити до Окружного адміністративного суду м. Києва для завершення її розгляду, оскільки позивач досяг граничного віку перебування на державній службі після набрання законної сили рішенням суду в частині його поновлення на раніше займаній посаді. Також позивач просив провести розгляд заяви про прийняття додаткового судового рішення без його участі.

12 березня 2018 року від Національного агентства України з питань державної служби надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Розглянувши заяву про прийняття додаткового судового рішення у справі, колегія суддів вважає її необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.

Стаття передбачає можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення (постанови чи ухвали) з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто невирішеність деяких питань, які необхідно було вирішити у постанові чи ухвалі.

Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

При цьому, додаткове рішення може бути винесене на підставі лише тих доказів, які були досліджені під час судового розгляду та лише за тими обставинами, які були предметом обговорення та оцінки судом при розгляді справи.

Додаткова постанова не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору (зокрема, і встановлювати такий спосіб виконання судового рішення, який виходить за межі компетенції суду).

Як вбачається з матеріалів справи, суд касаційної інстанції нового рішення у даній справі не ухвалював, а лише змінив постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року в частині дати поновлення ОСОБА_3 на раніше займаній посаді.

Крім того, на час ухвалення судами рішень позивач не досяг граничного віку, встановленого статтею 23 Закону України "Про державну службу", а ці обставини виникли вже після ухвалення судом постанови.

У заяві про прийняття додаткового судового рішення Міністерство соціальної політики України вказує на те, що у жовтні 2016 року позивач досяг граничного віку перебування на державній службі. Тобто, відповідач просить винести додаткове рішення, яким встановити спосіб виконання рішення, з урахуванням обставин, що виникли після набрання законної сили рішенням суду.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов до висновку про необхідність відмовити Міністерству соціальної політики України у задоволенні заяви про прийняття додаткового судового рішення у справі №826/6583/14 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства соціальної політики України, третя особа - Національне агентство України з питань державної служби, про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись статтями 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Відмовити Міністерству соціальної політики України у задоволенні заяви про прийняття додаткового судового рішення у справі №826/6583/14 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства соціальної політики України, третя особа - Національне агентство України з питань державної служби, про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Г. Стрелець

Судді О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх