Справа № 488/2164/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 р. м.ОдесаСправа № 488/2164/17

Категорія: 3.5 Головуючий в 1 інстанції: Лазарева Г.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Танасогло Т.М., Запорожана Д.В.,

при секретарі - Іщенко В.О.

розглянувши в порядку письмово провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, а саме: визнання протиправним та скасування наказу № 43 «Про звільнення ОСОБА_1.» від 03 травня 2017 року; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 05 травня 2017 року.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2017 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у період з 06 травня 2017 року по 27 жовтня 2017 року.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у період з 06 травня 2017 року по 27 жовтня 2017 року, так як у відповідний період позивач мав перебувати у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а як наслідок не міг отримувати заробітну плату.

В свою чергу, позивачем подано заперечення на вказану апеляційну скаргу, з яких вбачається, що він бажав перервати надану йому відпустку по догляду за дитиною у спірний період, а як наслідок повинен був отримувати заробітну плату.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача 12 червня 2014 року призначено за переведенням на посаду завідувача сектору прийому заяв відділу соціальних виплат управління соціальних виплат і компенсацій Корабельного району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, тимчасово, на період соціальної відпустки штатного працівника, як такого, що став переможцем конкурсу.

Згодом, наказом № 1/д від 05 січня 2015 року позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у період з 12 січня 2015 року по 27 жовтня 2017 року.

При цьому, наказом № 43 «Про звільнення ОСОБА_1.» від 03 травня 2017 року позивача звільнено з посади за закінченням строку трудового договору, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Не погоджуючись зі вказаними обставинами позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог та поновлення позивача на роботі, так як його протиправно звільнено під час перебування у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також зроблено висновок про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 травня 2017 року, з чим частково не погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 179 КЗпП України, за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про відпустки», фінансування допомоги по вагітності та пологах, а також по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку провадиться з коштів державного соціального страхування.

При цьому, Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності звільнення позивача з посади завідувача сектору прийому заяв відділу соціальних виплат управління соціальних виплат і компенсацій Корабельного району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради у зв'язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.

При цьому, оскаржуваним рішенням суду першої поновлено позивача на раніше займаній посаді, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 06 травня 2017 року по 20 листопада 2017 року.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку, в межах поданої позивачем апеляційної скарги оскаржено вищевказаний висновок суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у період з 06 травня 2017 року по 27 жовтня 2017 року, а тому судом апеляційної інстанції переглядається рішення суду першої інстанції виключно в цій частині.

В свою чергу, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у період з 06 травня 2017 року по 27 жовтня 2017 року, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь особи у разі встановлення факту протиправності звільнення останньої.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що у період з 06 травня 2017 року по 27 жовтня 2017 року, позивач мав знаходитись у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримувати відповідну соціальну допомогу, розмір та порядок виплати якої встановлено постановою КМУ № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27 грудня 2001 року.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що у межах справних правовідносин відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за відповідний період, так як він не мав отримувати останнього.

В даному випадку, вказаний висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду України, зокрема, викладеній в постанові від 16 лютого 2011 року, у справі № 6-44960св10.

При цьому, є безпідставними посилання позивача на те, що він бажав перервати надану йому відпустку по догляду за дитиною у спірний період, а як наслідок повинен був отримувати заробітну плату, так як у межах спірних правовідносин адміністративним судом не вирішується питання захисту прав особи, які могли бути порушені суб'єктом владних повноважень, а перевіряється виключно законність вже прийнятих рішень по відношенню до конкретної особи - позивача, станом на момент їх прийняття, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення та за необхідності зобов'язати вчинити певні дії.

Між тим, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

В даному випадку, на підставі оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в частині, що підлягала негайному виконанню, позивача поновлено на посаді 20 листопада 2017 року.

В свою чергу, учасниками справи у межах спірних правовідносин не оскаржено висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у період з 28 жовтня 2017 року по 19 листопада 2017 року, у сумі 4 806,45 грн.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2017 року по 19 листопада 2017 року, у сумі 4 806,45 грн.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради- задовольнити частково.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2017 року - змінити, виклавши 4 та 5 абзаци її резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, у період з 28 жовтня 2017 року по 19 листопада 2017 року, у сумі 4 806,45 грн.

Постанова в частині поновлення на службі та стягнення місячного заробітку, в межах місячного платежу, підлягає негайному виконанню».

В решті постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2018 року.

Головуючий Яковлєв О.В.
Судді Танасогло Т.М. Запорожан Д.В.