Справа № 148/2028/17
Суддя: Ковганич С. В.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/2028/17
Провадження №2-а/148/8/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2018 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Грох Н.С., Галькевич І.В.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача Гонько Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині в порядку скороченого провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Гонька Романа Володимировича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Тульчинського відділу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, який під час розгляду справи в зв'язку з ліквідацією був замінений на Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Гонька Романа Володимировича про скасування постанови.

Свої вимоги мотивує тим, що 01.11.2017 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Вінницької області Гоньком Р.В. відносно неї винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, згідно якої її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

З даною постановою вона не згідна, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасування.

Так, відповідно до ст.268 КУпАП, було обмежено її права при розгляді адміністративної справи, а саме, розгляд справи було зведено до пропозиції поставити її підпис в графі вручення їй копії відповідної постанови.

Всупереч ст. 283 КУпАП в постанові про накладення адміністративного стягнення неналежним чином зазначені обставини установлені під час розгляду справи. Не зазначено конкретно, яку саме земельну ділянку (кадастровий номер) вона самовільно зайняла, а також не вказано чим підтверджується факт засіяння земельної ділянки озимим ріпаком.

В постанові зазначено, що вона самовільно зайняла земельну ділянку, однак даний факт не відповідає дійсності, оскільки дану земельну ділянку згідно рішення №134 від 09.02.2017 13 сесії 7-го скликання Білоусівської сільської ради було передано їй в оренду. З моменту укладення угоди та до моменту винесення постанови нею вчасно та в повному обсязі сплачувались до відповідного бюджету орендна плата за користування земельною ділянкою.

На момент винесення зазначеної постанови угода про передачі їй земельної ділянки в оренду була дійсна, достроково не розривалась, в судовому порядку не визнавалась недійсною.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Згідно роз'яснень Державного комітету України із земельних ресурсів №14-17-4/12991 від 11.11.2008 щодо застосування терміну «самовільне зайняття земельної ділянки», не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду).

Вказаною земельною ділянкою вона користується на підставі рішення №134 від 09.02.2017 13 сесії 7-го скликання Білоусівської сільської ради, орендної угоди №84 від 09.02.2017 та акту про передачу і прийом земельної ділянки від 09.02.2017. Тобто відсутній факт самовільного зайняття земельної ділянки, згідно якого її притягнуто до адміністративної відповідальності.

В зв'язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. скасувати як незаконну, а адміністративну справу відносно неї закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КпАП України за відсутністю складу правопорушення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовільнити.

Відповідач - представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце судового засідання згідно наявного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, і не повідомив суд про причини своєї неявки. В матеріалах справи наявне письмове заперечення проти позову, згідно якого останній просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що постанова №194 від 01.011.2017 є правомірною, оскільки позивачем були допущені реальні порушення вимог земельного законодавства, остання самовільно використовувала земельну ділянку. Державним інспектором були враховані та дотримані усі вимоги законодавства при складання матеріалів адміністративної справи відповідно до Інструкції з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення затвердженою наказом Міністерства аграрної політики та продовольства №6 від 19.01.2017. Окрім того, сільська рада не мала права розпоряджатися зазначеною земельною ділянкою.

Відповідач Гонько Р.В. позов не визнав. Просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем було порушено ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а саме, самовільно зайнята земельна ділянка із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення на території Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за межами населеного пункту с.Білоусівка, на якій засіяно сільськогосподарську культуру - озимий ріпак. В результаті цього ним був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.53-1 КУпАП та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 Вважає, що винесена ним постанова є правомірною і підстав для її скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка представника відповідача, належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п.10 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Земельного кодексу України ( надалі ЗК України), Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», Кодексом України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП).

В судовому засіданні встановлено, що 01.01.2017 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Гоньком Р.В. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №201 за ст.53-1 КУпАП за порушення ст. 125, 126 ЗК України, що підтверджується копією даного протоколу (а.с.5).

01.11.2017 державним інспектором Гоньком Р.В. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення №194, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Як вбачається з копії даної постанови (а.с.4), ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 125, 126 ЗК України, а саме, використовує фактично для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку загальною площею - 19,0000 га із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення на території Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за межами населеного пункту с.Білоусівка на якій засіяно сільськогосподарську культуру (озимий ріпак). На вищевказану земельну ділянку відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надано дозвола на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства 19 громадянам.

Вказані роботи, а саме посів вищезазначеної сільськогосподарської культури проведені гр.ОСОБА_1 за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу вказаної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо таких земельних ділянок, що є порушенням вимог ст. 125, 126 ЗК України.

Даний факт та дії гр. ОСОБА_1 відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки, відповідальність за яке передбачено ст.53-1 КУпАП.

Порушенням завдано матеріальну шкоду на суму 32641,13 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору.

Позивач заперечує свою вину в порушенні нею ст.53-1 КУпАП, а також посилається на порушення вимог ст.268 КУпАП, а саме, обмежені її прав при розгляді справи.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 53-1 КУпАП передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, виражається у самовільному зайнятті земельної ділянки.

Суб'єктивна сторона самовільного зайняття земельної ділянки характеризується прямим умислом. Винна особа усвідомлює відсутність у неї права на конкретну земельну ділянку, однак бажає її захопити.

За визначенням ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки, як:

-з об'єктивної сторони це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки;

-відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування;

-відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки;

-такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена жодним нормативно-правовим актом України;

-з суб'єктивної сторони такі дії є винними.

Отже, згідно із зазначеним терміном, не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду).

Як вбачається з копії рішення №134 від 09.02.2017 13 сесії 7-го скликання Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с.8), Білоусівська сільська рада погодила надання земельної ділянки з земель запасу за межами населеного пункту с.Білоусівка загальною площею 20 га в т. ч. 20 га пасовища в тимчасове користування на умовах оренди на 11 місяців гр.ОСОБА_1

09.02.2017 Білоусівська сільська рада Тульчинського району Вінницької області передала вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1, про що свідчить копія акту про передачу та прийом земельної ділянки в оренду від 09.02.2017 (а.с.7).

Також 09.02.2017 з ОСОБА_1 була підписана Тимчасова угода про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою №84, про що свідчить копія даної тичасової угоди (а.с.6).

Як вбачається з копій платіжних доручень №229 від 17.02.2017, 3236 від 09.03.2017, №243 від 19.04.2017, №246 від 18.05.2017, №254 від 15.06.2017, №263 від 17.08.2017, № 262 від 30.07.2017, №287 від 12.10.2017, №276 від 20.09.2017 (а.с. 9, 10, 11, 12, 13), ОСОБА_1 з лютого 2017 по жовтень 2017 здійснювала орендну плату за землю згідно Тимчасової угоди.

Таким чином, судом встановлено, що на момент складення протоколу та винесення постанови відносно позивача, існувало відповідне рішення органу місцевого самоврядування про передачу ОСОБА_1 вищевказаної земельної ділянки у користування (оренду).

Отже, висновок державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Гонька Р.В. щодо самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу вказаної земельної ділянки у користування (оренду) є необґрунтований, а його дії щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП є неправомірними.

Таким чином, оскільки не мала місця подія - самовільне зайняття земельної ділянки ОСОБА_1, відповідно підлягає скасуванню постанова державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Гонька Р.В. від 01.11.2017 №194, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 (сто сімдесят) грн.

Посилання відповідачів на правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП за порушення нею ст. ст.125, 126 ЗК України суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 125 ЗК України , право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто дані статті визначають виникнення права на земельну ділянку та оформлення речових прав на неї.

Стаття ж 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» містить чітке визначення терміну, що таке самовільно зайнята земельна ділянка, за яке і передбачена відповідальність ст.53-1 КУпАП.

В свою чергу, слід зазначити, що наявність рішення органу місцевого самоврядування про передачу у користування (оренду) земельної ділянки не надають права на використання земельної ділянки.

А тому, відповідно, дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наявності рішення органу місцевого самоврядування про передачу у користування (оренду) земельної ділянки, не можуть бути кваліфіковані як "самовільне зайняття земельної ділянки". Вчинення таких дій є "використанням земельної ділянки без правовстановлюючого документа".

В зв'язку з цим, дії ОСОБА_1 в даному випадку державним інспектором кваліфіковано невірно, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1КУпАП, що в свою чергу є підставою для закриття справи.

Посилання представника відповідача в своїх заперечення на те, що сільська рада взагалі не мала права розпоряджатися зазначеною земельною ділянкою суд не розглядає, оскільки рішення Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області №134 від 09.02.2017 є чинним та не є предметом даного спору, а тому підстав для розгляду даного питання в судовому засіданні немає.

Посилання позивача на порушення відповідачем Гоньком Р.В. її прав, передбачених ст.268 КУпАП та порушення вимог ст. 283 КупАП також знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи..

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Одним із основних завдань провадження у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи (ст.245 КУпАП).

Таким чином, всупереч вимог чинного законодавства, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було об'єктивно з'ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували доводи, викладені позивачем в позовній заяві та не приєднав до матеріалів доказів, які б спростували пояснення позивача.

При винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення відповідач в постанові не навів доказів, на яких ґрунтується його висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставини, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки відповідач не надав суду достатніх доказів, які б підтверджували правомірність його рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП, тому суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Частиною 5 ст.139 КАС України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 55 Конституції України, ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. ст. 9, 53-1, 245, 251, 280 КУпАП, ст. ст. 5, 7, 9, 14, 72-77, 139, 242, 246, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Гонька Романа Володимировича про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Гонька Романа Володимировича від 01.11.2017 №194 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ст.53-1 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, місцезнаходження якого: вул.Келецька, 63, м.Вінниця, 21027, Код , в дохід держави 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького адміністративного апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс рішення складено 15.03.2018.

Суддя: