Справа № 810/4294/17
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2018 року м. Київ № 810/4294/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І.,

при секретарі судового засідання Приходько Н.І. ,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представник відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та Кагарлицького РВ ГУМВС України в Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі- Відповідач 1) та Кагарлицького РВ ГУ МВС України у Київській області (далі - Відповідач 2), у якому просить визнати протиправною бездіяльність позивачів щодо ненарахування та невиплати заробітної плати за роботу в нічний час, у вихідні та святкові дні, а також за службу в понаднормовий час та зобов`язати відповідачів вчинити такі дії.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на день його звільнення, всупереч вимогам частини першої статті 47 та статті 116 Кодексу законів про працю, відповідачем 1 грошове забезпечення йому виплачено не в повному обсязі.

Головне управління МВС України у Київській області проти позову заперечило, надавши до суду письмовий відзив, у якому зазначило, що немає жодного відношення до предмету спору, оскільки позивач проходив службу у Кагарлицькому РВ ГУМВС України в Київській області, яке є окремою юридичною особою і єдиним відповідачем в даній справі.

Кагарлицький РВ ГУ МВС України у Київській області, належним чином повідомлений про час, дату та місце судових засідань, не з`являвся, жодних заяв чи клопотань до суду не надавав.

Ухвалою суду від 12.12.2017 відкрито провадження в даній адміністративній справі.

У порядку забезпечення доказів, ухвалами суду від 07.02.2018 та від 28.02.2018 було витребувано низку письмових доказів та допитано як свідків громадянина ОСОБА_3 та громадянина ОСОБА_4

У судовому засіданні від 12.03.2018 позивач та представник позивача підтримали позов у повному обсязі, відповідачі, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, не з`явилися, тому суд, на підставі приписів частини третьої статті 205 ухвалив розглядати справу за їх відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників справи, допитавши свідка, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.с.10), паспорт серії НОМЕР_2, виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 02.10.2003 (а.с. 9).

Як убачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_3, з 30 серпня 2005 року його було прийнято на службу в органи внутрішніх справ на підставі наказу КЮІ МВС від 12.08.2005 №498 (а.с.227).

Згідно книг служби нарядів Кагарлицького РВ ГУ МВС України у Київській області (а.с.13-20), позивач залучався до несення служби (нарядів) з 2012 року по 2015 рік.

Наказом від 06.11.2015 №590 о/с позивача було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ.

Однак, ОСОБА_1 стало відомо, що в період проходження служби в органах внутрішніх справ йому не в повному обсязі здійснювалося нарахування та виплата грошового забезпечення за роботу в нічний час, у вихідні та святкові дні та за службу в понаднормовий час за період з 02.01.2012 по 06.11.2015.

У зв`язку із вищевказаним, позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Київській області із заявою від 27.10.2017 (а.с. 21), у якій просив надати йому наступні відомості:

- загальну суму заробітної плати виплаченої йому за період роботи в органах внутрішніх справ з 01.01.2012 по 06.11.2015 за видами виплат, у тому числі за: роботу у нічний час, надурочний час, у святкові, неробочі та вихідні дні;

- розміри і підстави відрахувань із заробітної плати ;

- суми заробітної плати, що належали до виплат.

На свою заяву позивач отримав відповідь від 30.11.2017 №29/Т-1031, якою повідомлено, що згідно із наказом МВС України №499 "Про впорядкування структури та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", ведення табелів обліку робочого часу для осіб рядового і начальницького складу не передбачено. Також, зазначено, що згідно із розрахунковими листами ОСОБА_1 не нараховувалась компенсація за службу в понаднормовий час, нічний час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні (а.с.26-29).

Вважаючи, що відповідачами безпідставно не виплачено заробітну плати за роботу в нічний час, у вихідні та святкові дні, а також за службу в понаднормовий час, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами спору, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII (далі - Закон України №565-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Частиною першою статті 16 Закону України №565-XII передбачено, що особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України №565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з пунктом 12 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України №565-XII форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №1294, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації (далі - державні органи).

На виконання вказаної Постанови №1294 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 31.12.2007 №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №499 ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Суд зазначає, що частинами 12 та 13 статті 22 Закону України №565-XII передбачено, що для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Аналогічна правова норма також міститься у Положенні №114, а саме в абзаці 1 пункту 21 цього Положення, згідно з яким для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Згідно з абзацом 3 пункту 21 Положення №114 при змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 р. № 197 "Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні" (далі - Постанова №197, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

Суд зазначає, що порядок здійснення компенсації за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні визначено пунктом 3.7 Розділу ІІІ "Виплата грошового забезпечення" Інструкції №499.

Так, підпунктом 3.7.1. пункту 3.7 Інструкції №499 передбачено, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

При цьому, згідно з підпунктом 3.7.4. пункту 3.7 Інструкції №499 підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є:

а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ;

б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин (підпункт 3.7.5. пункту 3.7 Інструкції №499).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час несення служби в органах внутрішніх справ дійсно був залучений до цілодобових нарядів у вихідні та святкові дні, про що свідчить витяг з книг служби нарядів Кагарлицького РВ ГУ МВС України у Київській області, наданий відповідачем 1. Також, факт залучення позивача до несення служби цілодобово, у вихідні та робочі дні, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були допитані судом.

Одночасно, суд зауважує, що задля повного та всебічного розгляду справи, у відповідачів було витребувано графіки чергувань, табелі обліку понаднормового робочого часу та письмові накази про залучення позивача до служби у понадурочний час, дні щотижневого відпочинку та святкові дні, однак жодних витребовуваних документів та будь-яких письмових пояснень про причини неможливості надання вищевказаних документів до суду не надходило.

Крім цього, відповідно до листа Головного управління МВС України в Київській області від 30.11.2017 №29/Т-1031 та розрахункових листів, виплати грошового забезпечення ОСОБА_1. за період з 2012 року по 2015 рік, а саме: компенсація за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні не нараховувались, у зв'язку з тим, що відповідні табелі до фінансової частини Кагарлицького РВ на надавались.

Суд зазначає, що така причина не нарахування належних позивачеві виплат, не закріплена жодною нормою закону, а тому є необгрунтованою.

З приводу нарахування грошового забезпечення за роботу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні суд зазначає, що зазначене питання не врегульовано положеннями Інструкції №499 чи інших спеціальних нормативно-правових актів, а тому відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року №21-8а15 (номер рішення в ЄДРСР 42946756), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, суд дійшов до висновку, про те, що під час розрахунку розміру грошового забезпечення повинні застосовуватися норми трудового законодавства, а саме приписи Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Аналогічний правовий висновок зазначений у листі Вищого адміністративного суду України №753/11/13-10 від 26.05.2010 "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби".

Відповідно до статті 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплати у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 107 КЗпП України на бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

До того ж, за приписами підпункту 3.7.3 пункту 3.7 Інструкції №499 служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

Водночас, відповідачем-2 не надано до матеріалів справи наказів про надання позивачу днів відпочинку за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні.

У зв'язку з відсутністю у Кагарлицькому районному відділі ГУ МВС України в Київській області відомостей про надання ОСОБА_1. днів відпочинку за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що такі дні йому не надавались.

З приводу ненарахування позивачу додаткового грошового забезпечення за службу у нічний час за період з 2012 року по 2015 рік, суд зазначає наступне.

У відповідності до підпункту 3.7.6 пункту 3.7 Інструкції №499 службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов'язків у період з 22.00 до 06.00. Особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час.

Суд зазначає, що пунктом 3 Постанови №1294 затверджені, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25 - 28, 33.

Так, додатком 26 Постанови №1294 визначено розмір доплати за службу в нічний час - у розмірі 35 % окладу.

Дійсно, за приписами пункту 7 Постанови №1294 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25 - 28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Отже, вказаною нормою було обмежено розмір додаткових видів грошового забезпечення, встановлених додатками 25-28 до цієї постанови до моменту упорядкування додаткових видів грошового забезпечення.

Разом з цим, у силу положень пункту 11 Постанови №1294 зобов'язано Міністерство праці та соціальної політики, Міністерство фінансів, інші державні органи упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Так, порядок та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ОВС урегульовано вже згаданим вище наказом МВС України від 31.12.2007 №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", яким, окрім іншого, затверджено додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ згідно з додатком 22.

У додатку 22 до вищезгаданого наказу МВС України розмір доплати за несення служби у нічний час встановлено на рівні 35 % від посадового окладу.

Згідно з пунктами 3, 4 наказу МВС України від 31.12.2007 №499 установлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, затвердженому Інструкцією.

Інструкцію №499 введено в дію з 01.01.2008.

Крім того, згідно з додатком 3 до Галузевої угоди між Міністерством внутрішніх справ України, Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України та Професійною спілкою працівників державних установ України на 2012-2014 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України 08.10.2012 за №29, за роботу у вечірній час з 18 до 22 години (при багатозмінному режимі роботи) встановлюється доплата в розмірі 20 відсотків годинної тарифної ставки (окладу, посадового окладу) за кожну годину роботи в цей час, а за роботу в нічний час - 35 відсотків годинної тарифної ставки (посадового окладу) за кожну годину роботи в цей час.

Наведене є підставою для висновку про те, що питання виплати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, доплати за несення служби у нічний час з 01.01.2008 урегульовано наказом МВС України від 31.12.2007 №499 та грошове забезпечення за службу в нічний час мало бути нараховано у розмірі 35 % посадового окладу.

Матеріали справи, а саме витяг з книги служби нарядів Кагарлицького РВ ГУ МВС України у Київській області, свідчить про безспірність несення служби позивачем у нічний час, а отже встановлення доплати до посадового окладу ОСОБА_1 є його правом.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати, а саме, додаткового грошового забезпечення за службу у нічний час та грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час за період з 1 січня 2012 року по 06 листопада 2015 року у розмірі 31746,04 грн., суд зазначає наступне.

За приписами статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон України №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України №2050-III визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналізуючи наведені положення Закону, суд зазначає, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни у гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі, й заробітна плата (грошове забезпечення).

Варто також зазначити, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 18.11.2014 у справі №21-518а14 (номер рішення в ЄДРСР 42010795), основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі - Кагарлицьким районним відділом ГУ МВС України в Київській області) добровільно чи на виконання судового рішення.

За таких обставин, у позивача наявне право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв'язку з невиплатою відповідачем-2 додаткового грошового забезпечення за службу у нічний час та компенсації за службу в дні щотижневого відпочинку, святкові дні й за несення служби понад установлений законодавством робочий час за період з 1 січня 2012 року по 06 листопада 2015 року.

Відповідно до статті 3 Закону України №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Суд зазначає, що з метою реалізації Закону України №2050-III постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

За змістом наданого позивачем розрахунку сума компенсації, розрахована станом на 11.12.2017, відповідно до наведених приписів статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та із врахуванням вимог пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159, становить 31746,04 грн. (т. ІІ, а.с.99-116).

Суд зазначає, що відповідачами з приводу розрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку затримкою термінів її виплати у розмірі 31746,04 грн., визначеної позивачем у вищевказаному розрахунку, будь-яких заперечень, письмових пояснень або документальних доказів, які б спростували вказану суму до суду не надано, як і не повідомлено суд про причини неможливості їх надання.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно визначено суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 31746,04 грн.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку у сумі 71253,32 грн., суд зазначає наступне.

Частиною сьомою статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 вказаної Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності органу внутрішніх справ за затримку розрахунку при звільненні особи рядового і начальницького складу ОВС, суд вбачає наявними підстави для застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України.

Висновок щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень статті 117 Кодексу законів про працю України викладений також в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016 №К/800/28525/15 (номер в ЄДРСР 57676013); від 13.04.2016 №К/800/32442/15 (номер в ЄДРСР 57225762).

Так, статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд зазначає, в що рамках даного адміністративного провадження предметом спору є невиплата позивачу додаткового грошового забезпечення за службу у нічний час та грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час за період з 1 січня 2012 року по 06 листопада 2015 року, а отже, день фактичного розрахунку ще не настав.

Враховуюче вищезазначене, суд приходить до висновку про передчасність позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку у сумі 71253,32 грн.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018 в адміністративній справі № 810/1456/17.

Щодо думки відповідача 1 про належного відповідача в даній адміністративній справі, суд зазначає.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач проходив службу в Кагарлицькому районному відділі Головного управління МВС України в Київській області.

За змістом пункту 1.4. Інструкції № 499, грошове забезпечення виплачується особам рядового та начальницького складу ОВС, які призначені на штатні посади, зокрема, в управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, їм підпорядкованих органах. Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 1 Положення про Кагарлицький районний відділ Головного управління МВС України в Київській області, затвердженого наказом Головного управління МВС України в Київській області від 29.03.2013 № 246, відділ є територіальним органом Головного управління МВС України в Київській області та йому підпорядковується(а.с.157).

Отже, відповідач-2 є структурним підрозділом Головного управління МВС України в Київській області, діяльність якого контролюється, координується та підпорядковується саме Головним управлінням МВС України в Київській області.

Таким чином, обов'язок щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу покладено на орган ОВС, в якому він проходив службу, а саме - на Кагарлицький районний відділ ГУ МВС України в Київській області.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" триває процедура ліквідації територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Відповідно до частини другої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Як убачається з наявної у матеріалах справи інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Кагарлицький районний відділ ГУ МВС України в Київській області (ідентифікаційний код: 08673112) з 12 листопада 2015 року перебуває у стані припинення (а.с. 151).

Разом з тим, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється (частина четверта статті 105 Цивільного кодексу України).

Суд зауважує, що відповідно до пункту 9 Положення про Кагарлицький районний відділ ГУ МВС України в Київській області відділ є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, володіє, користується та розпоряджається закріпленим за ним державним майном на праві оперативного управління.

При цьому, суд зауважує, що відповідачами не надано будь-яких доказів, які вказують на позбавлення Кагарлицького районного відділу ГУ МВС України в Київській області статусу розпорядника бюджетних коштів.

Приймаючи до уваги, що Кагарлицький районний відділ ГУ МВС України в Київській області як юридична особа станом на день розгляду справи не припинений, є самостійним розпорядником бюджетних коштів, належним відповідачем за позовними вимогами про стягнення додаткового грошового забезпечення за службу у нічний час, грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні та за несення служби понад установлений законодавством робочий час та суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати, суд вважає саме Кагарлицький районний відділ ГУ МВС України в Київській області.

Відтак, у частині позовних вимог до Головного управління МВС України в Київській області у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Беручи до уваги обставини справи, суд вважає за необхідне зобов'язати Кагарлицький районний відділ ГУ МВС України в Київській області, який є суб'єктом владних владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Керуючись статтями 159 - 163, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та Кагарлицького РВ ГУМВС України в Київській області, щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати (додаткового грошового забезпечення) за роботу в нічний час та грошового забезпечення (компенсації) за службу в дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час за період з 01.01.2012 по 06.11.2015.

Стягнути з Кагарлицького районного відділу Головного управління МВС України в Київській області (ідентифікаційний код 08673112, місцезнаходження: 09200, Київська обл., Кагарлицький район, місто Кагарлик, вулиця Ярослава Мудрого (колишня - Комсомольська), будинок 13) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) додаткове грошове забезпечення за службу у нічний час, грошове забезпечення (компенсацію) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні та за несення служби понад установлений законодавством робочий час за період з 1 січня 2012 року по 06 листопада 2015 року у сумі 31895,54 грн. (тридцять одна тисяча вісімсот дев`яносто п`ять гривень) 54 коп.

Стягнути з Кагарлицького районного відділу Головного управління МВС України в Київській області (ідентифікаційний код 08673112, місцезнаходження: 09200, Київська обл., Кагарлицький район, місто Кагарлик, вулиця Ярослава Мудрого (колишня - Комсомольська), будинок 13) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 31746,04 грн. (тридцять одна тисяча сімсот сорок шість гривень) 04 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Встановити для Кагарлицького районного відділу Головного управління МВС України в Київській області строк для надання суду звіту про виконання судового рішення - один місяць з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 19 березня 2018 року.