Справа № 816/1045/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2018 року

Київ

справа №816/1045/17

адміністративне провадження №К/9901/33879/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 816/1045/17

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду, прийняту 12 липня 2017 року у складі судді Кукоби О.О, додаткову постанову Полтавського окружного адміністративного суду, прийняту 20 липня 2017 року у складі судді Кукоби О.О. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду, прийняту 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Григорова А.М., суддів Тацій Л.В., Подобайло З.Г.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУПФ), у якому заявив такі вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність ГУПФ щодо ненадання копії довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, отриманої від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області;

- зобов'язати ГУПФ надати завірену відповідним чином відповідно до нормативних документів копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, отриману від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області.

Також, позивач звернувся з клопотанням до суду про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ щодо ненадання ОСОБА_1 копії довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 24 квітня 2017 року № 4/659, отриманої від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області 26 квітня 2017 року за вх. № 2918/16/1.

Зобов'язано ГУПФ надати ОСОБА_1 копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 24 квітня 2017 року № 4/659, отриману від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області 26.04.2017 року за вх. № 2918/16/1.

Додатковою постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року прийнято у справі додаткову постанову, якою зобов'язано ГУПФ у п'ятиденний строк з дати набрання постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року законної сили подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року та додаткову постанову від 20 липня 2017 року по справі № 816/1045/17 залишено без змін.

Як встановлено, ОСОБА_1 07 червня 2017 року звернувся до ГУПФ із заявою, в якій просив надати йому на ознайомлення довідку про грошове забезпечення для перерахунку пенсії по інвалідності від 24 квітня 2017 № 4/659 та звірену відповідним чином копію зазначеної довідки.

Того ж дня у приміщенні ГУПФ позивач ознайомився з матеріалами своєї пенсійної справи.

Водночас щодо надання копії згаданої довідки відповідач листом від 15 червня 2017 року вих. № 3117/03-24/1 повідомив позивачу, що відповідно до пункту 72 Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, затвердженої наказом Пенсійного фонду України від 05 грудня 2012 року № 182, територіальні органи Пенсійного фонду виготовляють та засвідчують копії лише тих документів, що створюються безпосередньо у такому органі. З урахуванням викладеного, позивачу відмовлено у наданні копії довідки про грошове забезпечення.

Суди виходили з того, що законодавство визначає максимальну відкритість інформації та гарантує реалізацію права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у розпорядженні суб'єкта владних повноважень.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу. Просить скасувати судові рішення та відмовити у позові.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, а оскаржених судових рішення - без змін, оскільки відсутні підстави для їх скасування.

Частиною 3 статті 32 Конституції України передбачено, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Як встановили суди, ОСОБА_1 ознайомився із запитуваним документом, що свідчить про те, що відповідач не заперечував право особи ознайомитись з відомостями про себе та надав таку можливість.

Проте спір виник у зв'язку з тим, що позивачу не надано засвідчену копію довідки на його письмове звернення.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначений у Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

ГУПФ вважає, що суди помилково застосували до спірних правовідносин Закон України «Про доступ до публічної інформації», оскільки заява ОСОБА_1 про надання копії довідки містить посилання на Закон України «Про звернення громадян».

З такими доводами відповідача суд погодитись не може.

Суд звертає увагу, що звернення ОСОБА_1 містить як ознаки запиту на публічну інформацію, так і ознаки заяви (звернення).

Так, частиною 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до частини 5 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію має містити:

1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Заява містить, як звернення щодо сприяння у реалізації прав заявника, так і прохання надати публічну інформацію. Звернення ОСОБА_1 також містить усі реквізити запиту, передбачені частиною 5 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

З урахуванням вказаних норм, суд вважає, що оскільки УПФ є органом державної влади, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення якого є обов'язковими для виконання, володіє інформацією про ОСОБА_1, тому є розпорядником цієї інформації і зобов'язане надати її безкоштовно на вимогу особи, якої вона стосується.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Отже, розпорядник інформації зобов'язаний її надавати за максимально спрощеною процедурою.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19цього Закону.

Суд дійшов висновку, що, зобов'язавши ГУПФ надати ОСОБА_1 копію довідки, суди прийняли правильне рішення, оскільки це забезпечує виконання обов'язку розпорядника інформації надати цю інформацію за максимально спрощеною процедурою. При цьому, підстав для відмови в задоволенні запиту у ГУПФ не було.

Однак, варто звернути увагу, що суди не зобов'язували ГУПФ надати ОСОБА_1 саме засвідчену копію довідки.

Пунктом 2 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Мінюсту від 18 червня 2015 року № 1000/5, передбачено, що копія документа - документ, що містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках - деяких його зовнішніх ознак.

Згідно з пунктом 8 вказаних Правил, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Тобто, поняття «копія» та «засвідчена копія» законодавством розмежовані.

Ні Закон України «Про доступ до публічної інформації», ні Типова інструкція з діловодства в органах виконавчої влади не регулюють зазначеного питання. Закон гарантує максимальне спрощення процедури отримання інформації, але не уповноважує розпорядників завіряти надані у відповідь на запит копії документів та не надає запитувачу права вимагати такого завірення. Таким чином, законодавство не зобов'язує завіряти копію документа, яка надається у відповідь на запит.

З огляду на зазначене, суд вважає правильними рішення судів попередніх інстанцій про визнання протиправною бездіяльності ГУПФ щодо ненадання позивачу копії довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії та зобов'язання ГУПФ надати копію такої довідки.

Суд не може погодитись з доводами відповідача про неправомірність встановлення контролю за виконанням судового рішення, оскільки це право суду, яке виникає у разі ухвалення судового рішення не на користь суб'єкта владних повноважень, що і має місце. (частина 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній на час прийняття додаткового рішення).

Суди ухвалили рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року, додаткову постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року у справі № 816/1045/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду