Справа № 826/1807/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 березня 2018 року № 826/1807/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Бабенко О.О. про скасування постанов

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Бабенко О.О. про скасування постанов від 11.10.2016 про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат на проведення виконавчих дій; від 04.10.2016 у ВП №52469479 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що постанову про відкриття виконавчого провадження, ним отримано після строку визначеного на добровільне виконання судового рішення, про що відповідач був повідомлений позивачем. В подальшому, позивачем добровільно виконано судове рішення, отже відсутні підстави для прийняття оскаржуваних постанов.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України (КАС України від 06.07.2005 №2747-IV у редакції, що діяла до 15.12.2017), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

В С Т А Н О В И В:

Постановою від 04.10.2016 відкрито виконавче провадження №52469479 з примусового виконання виконавчого листа №1-кп/755/94/16 виданого 22.09.2016 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 218 000 грн. та надано позивачу строк до 10.10.2016 на самостійне виконання постанови.

Також, 04.10.2016 відповідачем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно позивача.

Постановою від 11.10.2016 відповідачем постановлено стягнути кошти на організацію та проведення виконавчих дій в сумі 200 грн.

Крім того, постановою від 11.10.2016 постановлено стягнути в позивача виконавчий збір в сумі 28 100 грн.

Заявою від 04.11.2016 позивач повідомив відповідача про добровільну сплату коштів в сумі 218 000 грн. на користь ОСОБА_3 та просив закрити виконавче провадження №52469479.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як зазначено вище, постановою державного виконавця від 04.10.2016 відкрито виконавче провадження №52469479 з примусового виконання виконавчого листа №1-кп/755/94/16 виданого 22.09.2016 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 218 000 грн. та надано позивачу строк до 10.10.2016 на самостійне виконання постанови.

Відповідно до довідки УДППЗ «Укрпошта» від 07.11.2016 поштове відправлення з рекомендованим повідомленням №986 (постанова про відкриття виконавчого провадження) від 10.10.2016 надійшло у відділення поштового зв'язку Київ-123, 12.10.2016 та вручене 29.10.2016.

Згідно із частиною 1 ст.31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам ( ч. 1 ст.35 Закону).

Отже, з аналізу зазначених правових норм вбачається, що перед початком дій щодо примусового виконання виконавчого документів, державний виконавець мав би пересвідчитися, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження отримана боржником, та що строк визначений у постанові для добровільного виконання вже закінчився і відсутні підстави для відкладення виконавчих дій.

Як зазначено вище, постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 відправлено поштовим відправлення позивачу 10.10.2016, тобто у день закінчення строку на добровільне виконання судового рішення, що позбавило позивача можливості виконати добровільно судове рішення у визначений виконавцем строк.

Як зазначено вище, 04.10.2016 відповідачем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно позивача.

Враховуючи, що ст.. 25 Закону надано відповідачу повноваження щодо винесення постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, отже при прийнятті постанови від 04.10.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідач діяв відповідно до згадуваної норми Закону.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи, що предметом оскарження є постанова про стягнення виконавчого збору, суду належить встановити чи мало місце невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" для самостійного його виконання.

Судом встановлено, що 03.11.2016 на депозитний рахунок Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві від позивача надійшли кошти в сумі 281 000 грн та 16.11.2016 кошти перераховано ОСОБА_3.

Отже, судове рішення виконано позивачем добровільно 03.11.2016.

Враховуючи, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 відправлено поштовим відправлення позивачу 10.10.2016, тобто у день закінчення строку на добровільне виконання судового рішення, що позбавило позивача можливості виконати добровільно судове рішення у визначений виконавцем строк, позивачем (боржником) судове рішення виконано добровільно протягом п'яти днів після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, отже при винесені оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору відповідач діяв з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (стаття 41 Закону).

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються з:

2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій;

4) інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Як зазначено вище, постановою від 11.10.2016 відповідачем постановлено стягнути кошти на організацію та проведення виконавчих дій в сумі 200 грн.

Враховуючи, що відповідачем вчинялись виконавчі дії, оскільки позивач не вказує на невірний розрахунок виконавчих витрат, отже суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування постанови від 11.10.2016 про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись вимогами статей 77-78, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити частково позов.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 11.10.2016 ВП №52469479 про стягнення виконавчого збору, прийняту головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Бабенко О.О.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда