Справа № 826/16720/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

13 березня 2018 року

справа №826/16720/16

адміністративне провадження №К/9901/3911/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року у складі судді Келеберди В.І. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у складі колегії суддів Ганечко О.М., Коротких А.Ю., Літвіної Н.М. у справі № 826/16720/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31 травня 2016 року №002832/1204,

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31 травня 2016 року №002832/1204, яким до Товариства застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 28034,94 грн. на підставі статті 126 Податкового кодексу України за порушення строку сплати грошового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки, з мотивів протиправності та безпідставності його прийняття.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, позовні вимоги задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2016 року №002832/1204.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в діях Товариства відсутні ознаки податкового правопорушення щодо несвоєчасної сплати податкового зобов'язання, оскільки позивач відповідно до положень пункту 54.1 статті 54, пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України виконав свій обов'язок та подав уточнюючу звітність у зв'язку з виявленням помилок в поданій ним раніше уточнюючій податковій декларації, а тому визначена раніше сума податкового зобов'язання за 2016 рік зменшена позивачем на 280349,29 грн. та не підлягала сплаті, оскільки вказана Товариством помилково. Зазначене виключає склад податкового правопорушення, та як наслідок, свідчить про протиправність прийнятого податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ці рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства відмовити в повному обсязі, оскільки вважає, що такі рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Податковий орган доводить, що штрафні санкції правомірно застосовані до позивача за порушення останнім строку сплати узгоджених грошових зобов'язань. Касаційна скарга утримує в собі викладення фактичних обставин справи та цитування положень Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому, обґрунтувань того, в чому полягає порушення судами попередніх інстанцій зазначених відповідачем норм, касаційна скарга не містить.

Відзив на касаційну скаргу від Товариства до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди попередніх інстанцій установили, що податковим органом 13 травня 2016 року проведено камеральну перевірку дотримання Товариством вимог податкового законодавства в частині своєчасності подання платіжних доручень до установ банку на сплату орендної плати за земельні ділянки за період із 14.01.2016 року по 30.01.2016 року, за результатами якої складено акт №237/1204 (далі - акт перевірки).

31 травня 2016 року податковим органом на підставі акту перевірки, яким встановлено порушення пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, на підставі статті 126 цього Кодексу, за затримку на 9 календарних днів сплати грошового зобов'язання орендної плати за земельні ділянки в сумі 280349,29 грн. прийнято податкове повідомлення-рішення, яким зобов'язано Товариство сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 28034,94 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій також установили, що позивачем 12 лютого 2015 року засобами електронного зв'язку до контролюючого органу подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік. 14 серпня 2015 року Товариством подана уточнююча декларація за 2015 рік, за якою річна сума орендної плати, яка підлягає сплаті за даними платника, - 2258142,18 грн. Сума орендної плати за січень-червень (помісячно) - 160143,58 грн., за липень-грудень (помісячно) - 216213,45 грн.

14 січня 2016 року позивачем подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік, згідно з якою платником податку збільшено податкове зобов'язання за липень-грудень. Річна сума орендної плати, яка підлягає сплаті за даними платника залишилася незмінною - 2258142,18 грн.

15 січня 2016 року Товариством подано наступну уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік, якою збільшення податкового зобов'язання за липень-грудень по суті відмінено, адже позивачем задекларовано зменшення податкового зобов'язання за липень-листопад 2015 року.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Правовою підставою застосування до Товариства штрафу податковим органом визначено статтю 126 Податкового кодексу України, пунктом 126.1 якої передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах в залежності від кількості календарних днів затримки.

Аналіз зазначеної норми дозволяє здійснити висновок про те, що об'єктом застосування штрафу є несвоєчасно сплачена сума узгодженого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 50.1. статті 50 Податкового кодексу України, у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем на виконання вимог статті 50 Податкового кодексу України подано уточнюючу декларацію, якою зменшено суму податкового зобов'язання саме на ту суму, яка за позицією податкового органу несвоєчасно сплачена позивачем до бюджету. Отже, податковим органом застосовано штраф за несвоєчасну сплату позивачем податкового зобов'язання на суму, яка зменшена Товариством шляхом подання уточнюючої декларації. Відтак, об'єкт застосування штрафу в межах спірних правовідносин відсутній.

За положеннями статті 109 Податкового кодексу України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушення Товариством строків сплати узгодженого податкового зобов'язання орендної плати за земельні ділянки за 2016 рік, відповідачем не доведена правомірність прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що в діях Товариства відсутній склад податкового правопорушення, передбачений статтею 126 Податкового кодексу України, а тому відповідачем протиправно застосовано до позивача штраф спірним податковим повідомленням-рішенням. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі № 826/16720/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді С.С.Пасічник

В.П.Юрченко