Справа № 265/6734/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року справа № 265/6734/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Арабей Т.Г., Василенко Л.А., при секретарі судового засідання Святодух О.Б., за участю представника відповідача Бірченко М.С. (на підставі довіреності) в режимі відео конференції, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2017 року у справі № 265/6734/17 (головуючий І інстанції Міхєєва І.М.), складену в повному обсязі 29 листопада 2017 року в м. Маріуполі за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2017 року зазначений позов ОСОБА_2 задоволений, а саме:

визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати пенсії за віком ОСОБА_2; зобов'язано Лівобережне об'єднане управління пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2017 року у раніше призначеному розмірі; відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України допущено негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць. (арк.справи 26-29)

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (арк.справи 34,35).

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши думку представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Донецьк і з листопада 2014 року отримує пенсію за віком в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області.

18 липня 2017 року рішенням Управління соціального захисту населення Лівобережного району міста Маріупольської міської ради за № 91 від 18 липня 2017 року позивачу скасовано довідку про взяття на облік ВПО за № НОМЕР_1 від 19 листопада 2014 року на підставі пункту 1 ст. 12 «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб», про що внесені відповідні відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Підставою скасування довідки ВПО була письмова заява ОСОБА_2 про відмову від довідки.

З 01 квітня 2017 року виплата пенсії позивачу призупинена. 18 вересня 2017 року позивач звернулася з письмовою заявою до УПФУ про поновлення їй пенсії за віком з 01 квітня 2017 року, вказуючи, що постійно зареєструвалася в АДРЕСА_1. В заяві зазначила, що відмовилася від статусу переселенця.

Згідно копії паспорту на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання є громадянкою України, та з 03 травня 2017 року постійно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1. Проте виплати пенсії позивачу поновлено не було, що також визнається сторонами.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року на підставі відсутності довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як не підтвердження реєстрації проживання. Відповідач не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати пенсії.

Згідно з Правилами реєстрації місця проживання , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться, зокрема, до паспорта громадянина України,

Як вбачається з копії паспорта серія НОМЕР_2 позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 03.05.2017 року. (арк.справи 4 зворотній бік)

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону, стала підставою для невиплати позивачу пенсії. Також відповідачем не вказано будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу невиплати пенсії, як не підтвердження реєстрації проживання.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому бездіяльність Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області щодо невиплати позивачу пенсії слід визнати протиправною та необхідно зобов'язати Лівобережне об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату позивачу пенсії.

Також колегія суддів зазначає, що визначення статусу внутрішньо переміщеної особи не входить до компетенції відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з квітня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_2, в тому числі шляхом зобов'язання виплатити позивачу пенсію за весь час затримки.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2017 року у справі № 265/6734/17 - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2017 року у справі № 265/6734/17 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 13 березня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Т.Г.Арабей

Л.А.Василенко