Справа № 804/8560/17
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2018 року Справа № 804/8560/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Наталії Василівни
за участі секретаря судового засіданняТрошиної А.С.
представника позивача представників відповідача 1 Лаптинського І.Г. Зеленової О.Р., Омельянчук І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Соборного районного військового комісаріату м.Дніпро, Дніпропетровського обласного військового комісаріату про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -
ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Соборного районного військового комісаріату м. Дніпро (відповідач - 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач -2), в якому просила: визнати нечинним наказ військового комісара Жовтневого районного військового комісаріату міста Дніпропетровська від 09.06.2016 року №57, яким позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату (п.1 ст. 40 КЗпП) з 09.06.2016 року; поновити на посаді головного спеціаліста відділення комплектування Соборного (Жовтневого) районного військового комісаріату; стягнути з Дніпропетровського обласного військового комісаріату на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47 625,60 грн. (сорок сім тисяч шістсот двадцять п`ять гривень шістдесят копійок).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність дій відповідача, а саме стосовно незаконності наказу військового комісара Жовтневого РВК від 09.06.2016 року №57, посилається за відсутність необхідності у звільненні, оскільки на момент звільнення до відповідача надійшли зміни до штату, згідно з якими раніше позивача було попереджено про звільнення та було застосовано вимоги пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», якою визначено: «…при проведенні звільнення, власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника…». При цьому, посаду яку займав позивач та інший співробітник ОСОБА_2 не є однорідними. Таким чином, позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штатів неправомірно.
01 лютого 2018 року до суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому зазначено, що доводи позивача є безпідставними та не відповідають вимогам чинного законодавства та обставинам справи, оскільки до відповідача надійшли зміни до штатів частин Сухопутних війська ЗСУ та скорочувалась 1 штатна одиниця, на такій посаді в той час і працювала ОСОБА_1 . Станом на 15.04.2016 року у Жовтневому РВК у відділенні забезпечені посаду «головний спеціаліст», яка скорочувалась, займав ОСОБА_2 , який наказом №106 від 11.08.2015 року військового комісару був направлений на військову службу за призовом під час мобілізації. Таким чином, з урахуванням вимог та гарантій, передбачених діючим законодавством, наказом тво військового комісара Жовтневого РВК від 31.05.2016 року №51 ОСОБА_2 , враховуючи відповідність до облікової спеціалізації НОМЕР_1 , був переведений з посади головного спеціаліста відділення забезпечення на посаду головного спеціаліста відділення комплектування, оскільки займана ним посада підлягала скороченню. Таким чином, позивача було звільнено правомірно.
06 лютого 2018 року до суду надано представником позивача відповідь на відзив відповідача-1, в якій зазначено, що позивач є більш кваліфікованим працівником, ніж ОСОБА_2 , а тому позивача необхідно було залишити на посаді. При цьому, відбулось збереження місця роботи працівника, який до ОСОБА_2 займав посаду головного спеціаліста відділення забезпечення.
13 лютого 2018 року представником відповідача 1 надано заперечення на відповідь на відзив позивача в якому зазначено про кваліфікаційний рівень позивача та ОСОБА_2 та правомірність застосування ч.1 ст. 42 КЗпПУ.
14 лютого 2018 року представником позивача надані письмові пояснення, в яких зазначається про кваліфікацію позивача та аналіз трудової діяльності ОСОБА_2 .
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та в письмових поясненнях, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.
Представники відповідача 1 в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечували, посилаючись на письмові заперечення, що містяться в матеріалах справи, та просили у задоволенні останнього відмовити, оскільки звільнення позивача відбулось відповідно норм чинного законодавства.
Представник відповідача 2 в судове засідання призначене на 14 лютого 2018 року не з`явився про причини неявки в судове засідання не повідомив. В судовому засіданні 06 лютого 2018 року просив в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити, оскільки не вірно було розраховано середню заробітну плату (кількість робочих днів з дня звільнення).
Відповідно до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 02.02.2001 року позивач була прийнята на роботу до Жовтневого районного військового комісаріату міста Дніпропетровська на посаду старшого помічника начальника першого відділення мобілізаційного обліку (по техніці народного господарства), про що ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано наказ від 02.02.2001 р. №1 п.5. В подальшому позивач протягом 15 років та 5 місяців працювала в Жовтневому РВК на різних посадах.
Відповідно до наказу військового комicapіатy Жовтневого РВК № 72 від 07.12.2011, ОСОБА_1 була переведена на посаду головного спеціаліста відділення комплектування на умовах неповного робочого дня (7 годин). Згідно цього ж наказу, позивач була допущена до роботи за вказаною посадою.
Відповідно до наказу військового комісара Жовтневого районного військового комісаріату міста Дніпропетровська від 09.06.2016 року №57, позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату (п.1 ст. 40 КЗпП) з 09.06.2016 року з посади головного спеціаліста відділення комплектування Соборного (Жовтневого) районного військового комісаріату.
Не погодившись з даним звільненням, позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно вимог Положення про військові комісаріати, затвердженого Постановою КМУ від 3 червня 2013 року № 389, військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку i військової служби, мoбiлiзaцiйнoї підготовки та мобілізації в особливий період людських i транспортних pecypciв на відповідній території. Військові комісаріати утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві, інших містах, районах, районах у містах. Структуру, штат i штатний розпис військових комісаріатів затверджує начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил.
Штатні посади військових комісаріатів комплектуються військовослужбовцями i працівниками Збройних Сил відповідно до їx штату та штатного розпису. Військовий комісар призначає на посаду та звільняє з посади працівників військового комісаріату. Трудові відносини працівників військових комісаріатів регулюються законодавством про працю.
З представлених доказів в матеріалах справи вбачається, що на виконання вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 20.02.2016 р. № Д-322/1/2дск на адресу Жовтневого РВК 22.03.2016 р. вх. № 1360 надійшов витяг з наказу військового коміcapa Днiпpoпeтpoвcького обласного військового комісаріату від 18.03.2016 року № 89 (ДСК), відповідно до якого військовим комісарам районних РВК поряд з іншим було наказано виконати в установлений термін План проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у 2016 році.
Так, відповідно до переліку змін до штатів частин Сухопутних військ ЗСУ у штаті №03/633 районного військового комicapiaтy скорочувалась 1 (одна) штатна одиниця - «головний спеціаліст» у відділі комплектування, код ВОС (військово-облікова спеціальність) -0201057. В той час на зазначеній посаді працювала ОСОБА_1 .
Згідно із заявою від 04.04.2016 року та персонального попередження позивач, відповідно до зміни штатів, попереджена про скорочення своєї посади головного спеціаліста відділення комплектування, копії яких містяться в матеріалах справи.
Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових cпopiв», розглядаючи трудові спори, пов`язані iз звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва i праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва i праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на poбoтi та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Таким чином, дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва i праці, зокрема, скорочення штату працівників та позивач попереджалась за 2 місяці про наступне вивільнення та на час попередження позивача про звільнення була відсутня робота за відповідною професією чи спеціальністю.
Таким чином, відповідач мав право звільнити позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП, дотримавшись при цьому процедури, зокрема передбаченої ст. 49-2 КЗпП.
В подальшому, відповідно до змін до штату №03/633 надісланого Дніпропетровським обласним військовим комicapiaтом на адресу Жовтневого РВК (вх. №1734 від 15.04.2016 р.) у відділенні забезпечення скорочувалась штатна одиниця «головний спеціаліст» та у відділенні комплектування вводилась штатна одиниця «головний спеціаліст». Станом на 15.04.2016 р. у Жовтневому РВК у відділенні забезпечення посаду «головний спеціаліст», яка скорочувалась, займав ОСОБА_2 , який наказом № 106 від 11.08.2015 р. військового комicapa Жовтневого РВК був направлений на військову службу за призовом під час мобілізації.
При цьому, нормами статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу" встановлено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада i компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі opганізації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.
Таким чином, що чинне законодавство не передбачає можливості розірвання трудових відносин з працівником, призваним на військову службу.
Відтак, з урахуванням вимог та гарантій, передбачених чинним законодавством, наказом тво військового комісара Жовтневого РВК від 31.05.2016 року № 51 ОСОБА_2 , враховуючи відповідність до облікової спеціальності - 0201057, було переведено з посади головного спеціаліста відділення забезпечення на посаду головного спеціаліста відділення комплектування, оскільки займана ним посада підлягала скороченню.
Таким чином, відповідач не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу в Жовтневому РВК.
Щодо посилання позивача на ст. 42 КЗпП, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва i праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією i продуктивністю праці. При piвних умовах продуктивності праці i кваліфікації, перевага в залишення на роботі надається категоріям працівників згідно переліку, зазначеного у ч. 2 ст. 42 КЗпП України.
Щодо кваліфікації ОСОБА_3 , останній в 2014 poці здобув вищу освіту за спеціальністю «Державне управління» i здобув кваліфікацію магістр державного управління, крім того останній має 37 poків безперервного стажу роботи, з них 26 poків служби в Збройних силах (остання посада займана під час служби в Збройних Силах України - заступник командира частини з виховної роботи), що також підтверджується протоколом №15 від 01 січня 2016 року, копія якого міститься в матеріалах справи. ОСОБА_2 після звільнення з лав Збройних Сил працював: 05.05.2004 р.-22.06.2006 р. - головним спеціалістом відділу мобілізації та оборонної роботи Управління взаємовідносин з правоохоронними i контролюючими органами Дніпропетровської міської ради, 23.06.2006 - 26.01.2015 головним спеціалістом з питань режимно-секретної роботи Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області, в подальшому займав посаду завідуючого режимно-секретного сектору цього ж управління, головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, в подальшому займав посаду заступника начальника відділу організації документообігу цієї ж інспекції. Остання посада (до переводу до Жовтневого районного військового комісаріату) 27.01.2015 р. - 31.03.2015 р. начальник адміністративно-господарського відділу Державної податкової інспекції АНД районі.
Так само з матеріалів справи вбачається, що позивач має диплом про здобуття вищої oсвіти за спеціальністю «екологія та охорона навколишнього природного середовища» та має кваліфікацію еколог, згідно диплома від 25 червня 2010 року. Так, ОСОБА_1 працювала у Жовтневому РВК з 02.02.2001 року по 09.06.2016 року та перебувала на посаді головного спеціаліста відділення комплектування з 2011 року.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу від 24.05.2016 року за №87 позивачу оголошено догану за порушення вимог постанови від 21.03.2002 р. №352 "Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом", наказів та розпоряджень військового комісара Жовтневого районного військового комісаріату.
При цьому, кваліфікація працівників є оціночним поняттям.
Згідно з довідки від 01 лютого 2018 року, яка надана представником відповідача 1 до суду щодо надання посадових обов`язків головного спеціаліста відділення забезпечення та головного спеціаліста відділення комплектування, які діяли станом на 31.05.2016 року, повідомлено, що функціональні обов`язки особовому складу Соборного районного військового комісаріату та затверджуються щорічно в кінці року на наступний рік, а посадові обов`язки минулого року знищуються шляхом спалення.
Також, у разі необхідності застосування ч. 2 ст. 42 КЗпП України, яка застосовується для визначення переважного права при рівних умовах продуктивності праці i кваліфікації, саме положення ч. 2 ст. 42 КЗпП України серед інших (п.п.9) розповсюджуються на працівника з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а відтак, ОСОБА_2 , на підставі ч.1, ч.2 статті 42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі.
Також суд звертає увагу, що абз. 4 п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якого судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.
Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).
При цьому, доводи позивача про наявність у нього переваг щодо залишення на роботі не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а звільнення позивача відбулось саме на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП, порушення якої судовим розглядом справи не встановлено.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулось у відповідності до вимог КЗпП України, суд дійшов висновку про те, що підстав для її поновлення на роботі та для стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Соборного районного військового комісаріату м.Дніпро, Дніпропетровського обласного військового комісаріату про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко