Справа № 804/7769/17
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

19 лютого 2018 року Справа № 804/7769/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
за участі секретаря судового засідання Воробйовій П.В.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача-1,2 ОСОБА_2
24.11.2017 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду на 08.12.2017 року о 10:50год.
08.12.2017р. розгляд означеної справи відкладено на 19.12.2017р. на 10:20год.
19.12.2017р. розгляд означеної справи відкладено на 17.01.2018р. на 10:30год.
17.01.2018р. розгляд означеної справи відкладено на 31.01.2018р. на 10:35год.
31.01.2018р. розгляд означеної справи відкладено на 19.02.2018р. на 11:00год. для надання позивачу часу для подання доказів щодо спростування існування у останнього податкового боргу.
Представник позивача у судовому засіданні, яке призначене на 19.02.2018р. о 11:00год., підтримав предявлений адміністративний позов, посилаючись на обставини викладені у ньому.
Відповідач-2 адміністративний позов не визнав та подав на нього письмові заперечення в яких просив відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування поданих заперечень зазначалося, що оскаржуване рішення прийнято контролюючим органом у межах повноважень та у спосіб, передбачений нормами чинного законодавства, є правомірним та не підлягає скасуванню. Також, відповідач 2 зазначав, що у звязку з несплатою суми податкового боргу у розмірі 2182501,84грн., який утворився станом на 01.01.2013р. контролюючим органом на виконання приписів ПК України винесено оскаржуване рішення. При цьому, суми узгоджених податкових зобовязань за грудень 2012 року, січень грудень 2013 року та січень червень 2014 року зараховувались в рахунок погашення боргу згідно з черговістю його виникнення на підставі п.87.9 ст.87 ПК України.
Представник відповідача-1,2 заперечував щодо задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи викладені у запереченнях на адміністративний позов.
В судовому засіданні судом було поставлено питання на розгляд щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважені представника позивача та відповідача-1,2 не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 19.02.2018 року.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Вищевказане податкове повідомлення рішення було отримано позивачем 15.11.2017р. разом з розрахунком штрафних санкцій до нього.
Вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з означеним позовом до суду.
Згідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України податкове зобов'язання, яке самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає.
Відповідно до п.п. 36.1 - 36.3 ст. 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з п. 14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обовязку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.
Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.
Згідно п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобовязання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами, визначеними п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі, коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.
Згідно з п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України передбачено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.
Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Податкове зобов'язання позивача з ПДВ за грудень 2012 року, січень грудень 2013 року та січень червень 2014 року, на підставі поданих до контролюючого органу податкових декларацій з ПДВ, є узгодженим.
Щодо доводів позивача про те, що останнім було своєчасно сплачено податкові зобовязання з ПДВ за спірні періоди, суд зазначає наступне.
Так, кошти які спрямовувалися підприємством на сплату грошових зобовязань з ПДВ за грудень 2012 року, січень грудень 2013 року та січень червень 2014 року були зараховані контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу минулих років, що передбачено п. 87.9 ст. 87, п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України.
Доказів щодо відсутності у позивача податкового боргу суду не надано.
Тому доводи представника позивача стосовно відсутності у податкового органу права здійснювати нарахування штрафних санкцій за умов зарахування коштів в рахунок сплати податкового боргу не приймаються судом до уваги.
Як зазначалося раніше, положенням п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України передбачена відповідальність платника податків в таких випадках у вигляді штрафу у розмірі 10% та 20 % погашеної суми податкового боргу.
Передбачена п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України штрафна санкція може бути застосована до платника податків лише тоді, коли податкове зобовязання є узгодженим і таким, що сплачене з затримкою на визначені цією статтею терміни.
Вказана норма не містить винятків для застосування штрафу за порушення строків сплати узгодженої суми податкового зобовязання в залежності від того, як платник податків її сплатив добровільно чи в порядку п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, оскільки оскаржуване рішення винесене відповідачем в порядку і у спосіб, що визначені чинним законодавством та в межах наданих йому повноважень.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 01 березня 2018 року.

Суддя ОСОБА_4