Справа № 804/7381/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 р. Справа № 804/7381/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді членів колегії - суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничо-металургійна компанія «Мрія» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю Гірничо-металургійна компанія Мрія звернулося з позовом до Державної фіскальної служби України та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у реєстрації податкових накладних та скасувати рішення комісії ДФС України №174517/39826083, №174516/39826083, №174518/39826083 від 21.09.2017р., №209185/39826083 від 06.10.2017р. про відмову у реєстрації податкових накладних №1,2,3 від 04.09.2017р., №4 від 29.09.2017р.;

- зобовязати відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкові накладні датою їх фактичного отримання, а саме: податкову накладну №1 від 04.09.2017р., податкову накладну №2 від 04.09.2017р., податкову накладну №3 від 04.09.2017р., податкову накладну №4 від 29.09.2017р.;

- зобовязати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 7 (семи) календарних днів з дня набрання законної сили даним судовим рішенням.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за результатами виконання умов договору оренди №20/3-17 від 20.03.2017р., укладеного між позивачем та ТОВ «Будівельно-монтажне підприємство «МРІЯ», позивачем було оформлено податкові накладні №1, №2, №3 від 04.09.2017р., №4 від 29.09.2017р., які були 04.09.2017р. та 29.09.2017р. відповідно подані для реєстрації у ЄРПН. Проте, на адресу позивача відповідачем були направлені Квитанції №1 від 13.09.2017р. та від 29.09.2017р. по вказаних податкових накладних про зупинення їх реєстрації з підстав виявлення невідповідності обсягів постачання обсягам придбання по товарах з УКТ ЗЕД: 77.11, 77.12 та запропоновано надати письмові пояснення з наданням підтверджуючих документів по вказаних господарських операціях. Позивачем на виконання вимог п. 201.16 ст. 201 ПК України 14.09.2017р. та 02.10.2017р. були направлені повідомлення №1,2,3 та №1 відповідно щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по зупиненим податковим накладним, однак відповідачем були прийняті рішення про відмову у реєстрації вказаних податкових накладних у ЄРПН з підстав того, що надані позивачем копії документів складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних. Позивач вважає, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, оскільки на вимогу відповідача були надані всі належні документи, вичерпний перелік яких наведений у Наказі №567 від 13.06.2017р. Також позивач вважає, що відповідачем порушені і норми п.п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПК України, оскільки у Квитанціях №1 не зазначено конкретного чіткого виду критерію оцінки ступеня ризиків, достатнього для зупинення реєстрації податкових накладних у ЄРПН, а також не зазначено конкретного переліку документів, яких не вистачає згідно Наказу №567, у оспорюваних рішеннях не міститься інформації щодо причин та підстав прийняття такого рішення, не зазначено які саме документи складені з порушенням законодавства, а яких не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію таких податкових накладних. З огляду на викладене, позивач вважає, що за умови надання позивачем усіх первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій, відповідач не мав правових підстав для відмови позивачеві у реєстрації податкових накладних №1, №2, №3 від 04.09.2017р., №4 від 29.09.2017р. У звязку з чим, посилаючись на рішення Європейського Суду з прав людини та Вищого адміністративного Суду України, позивач просить визнати дії відповідача щодо відмови у реєстрації податкових накладних протиправними, скасувати оспорювані рішення та зобовязати відповідача зареєструвати вказані податкові накладні у ЄРПН.

Представник позивача 11.12.2017р. подав заяву про розгляд даної справи у порядку письмового провадження (а.с. 12 том 2).

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 05.12.2017р., що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с. 4 том 2).

За приписами ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи наведене, подану представником позивача заяву про розгляд справи без його участі у письмовому провадженні, належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у порядку письмового провадження, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4 ст. 122, ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів, колегією суддів встановлено наступні обставини у справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гірничо-Металургійна компанія «МРІЯ» 08.06.2015р. зареєстровано як юридичну особу за адресою: 49005, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 22, оф. 402, є платником ПДВ, що підтверджується копією виписки з ЄДРПОУ та копією витягу з реєстру платників податку на додану вартість, а також копією статуту позивача, наявних у матеріалах справи (а.с. 11-28 том 1).

04.09.2017р. та 29.09.2017р. позивачем для реєстрації у ЄРПН було направлено податкові накладні №1, 2, 3 та №4 відповідно та згідно копій квитанцій №1 реєстрацію зазначених податкових накладних було зупинено з підстав того, що у них виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 77.11 (податкові накладні №1, №2, №3); невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 72.12 (податкова накладна №4) та запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН (а.с. 31-32, 33, 76-77, 78, 121-122, 123, 166-167, 168 том 1).

14.09.2017р. та 02.10.2017р. на виконання вимог п.п. 201.16.2 п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України позивачем до ДФС України були направлені повідомлення №1,2,3 щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по зупиненим податковим накладним з поясненнями до яких було додано копії документів, що підтверджують діяльність підприємства з надання власних (легкових та вантажних) в оренду, а саме: копії бухгалтерської довідки, договору поставки, договору оренди, рахунків на оплату, виписок з поточного рахунку (а.с. 34-238 том 1).

Однак, 21.09.2017р. та 06.10.2017р. відповідачем були прийняті рішення за №174516/39826083, №174517/39826083, №174518/39826083 та №209185/39826083 відповідно про відмову у реєстрації у ЄРПН податкових накладних №1,2,3 від 04.09.2017р. та №4 від 29.09.2017р., поданих позивачем, з підстав надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію ПН/РК, що підтверджується його копією (а.с. 7, 8, 9, 10 том 2).

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями про відмову у реєстрації у ЄРПН податкових накладних, позивачем було подано скарги, які рішеннями Комісії з питань розгляду скарг за №19134/39826083, №19135/39826083, №21025/39826083, №21580/39826083 залишено без задоволення, а рішення комісії ДФС без змін, що підтверджується копіями рішень (а.с. 239, 240, 241, 242 том 1).

Позивач оспорює вищевказані рішення ДФС України щодо відмови у реєстрації у ЄРПН податкових накладних позивача №1,2,3 від 04.09.2017р. та №4 від 29.09.2017р., просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у реєстрації податкових накладних та скасувати їх посилаючись на те, що висновки відповідача про відповідність вказаних податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків №567 є неправомірними, оскільки не вказано ані конкретного виду критерію оцінки ступеня ризику, ані конкретного переліку документів. Крім того, у рішеннях не зазначено які саме надані документи складені з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

За приписами п. 74.2 статті 71 ПК України визначено, що в Єдиному реєстрі податкових накладних далі ЄРПН) забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування (далі ПН/РК) критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких ПН/РК в ЄРПН.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій і завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики п. 74.3 ст. 74 ПК України.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних №1246 від 29.12.2010р.(далі Порядок №1246) податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно до п. 12 вказаного Порядку №1246 після надходження ПН/РК до ДФС в автоматизованому режимі здійснюються їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності ПН/РК затвердженому формату (стандарту); чинності цифрового електронного підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких ПН/РК; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію ПН/РК, платником податку на момент складання та реєстрації таких ПН/РК; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обовязкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для ПН/РК, що реєструються після 1 липня 2015р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації ПН/РК з такими ж реквізитами; відповідності ПН/РК критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до п. 13 Порядку №1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації ПН/РК.

Аналогічні приписи містить підпункт 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України згідно яких реєстрація ПН/РК в ЄРПН може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України у разі відповідності такої ПН/РК сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України у разі зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає ( в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої ПН/РК. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації ПН/РК зазначаються: а)порядковий номер та дата складення ПН/РК; б) визначення критерію (їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації ПН/РК; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої ПН/РК в ЄРПН.

Так, пункт 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків Наказу №567, містить у собі визначення двох різних критеріїв, а саме:

1) обсяг постачання товару/послуги, зазначений у ПН/РК, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разу більший за величину, що дорівнює залишку обсягу різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017р. в отриманих ПН/РК, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у ПН/РК, зареєстрованих з 01 січня 2017р. в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);

2) відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право субєкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1 та 215.3.2 пункту 215.3 статті 215 розділу УІ Податкового кодексу України, стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі.

Аналізуючи вказані вище норми, можна дійти висновку про те, що, здійснюючи моніторинг ПН/РК, контролюючі органи зобовязані, у разі зупинення реєстрації ПН/РК, у Квитанції №1 зазначати конкретний вид із двох вищенаведених критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації ПН/РК, який встановлений пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків Наказу №567.

Також колегією суддів враховується і те, що не визначення контролюючим органом конкретного виду критерію, який встановлений п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків Наказу №567 прямо впливає на можливість надання в подальшому платником податків відповідних документів, перелік яких міститься у Вичерпному переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017р. №567 (далі Вичерпний перелік документів Наказу №567).

Так, відповідно до пункту 1 Вичерпного переліку документів Наказу №567, вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН у розмірі критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017р. №567:

1) для критерію, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 Критеріїв: договору, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договору, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантажування продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором або/законодавством;

2) для критерію, зазначеного в підпункті 2 пункту 6 Критеріїв: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Таким чином, із аналізу даних норм законодавства вбачається, що можливість надання платником податку вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення контролюючим органом ДФС конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків, визначених у п.6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків Наказу №567.

Також, слід зазначити, що контролюючим органом ДФС у Квитанціях №1 про зупинення реєстрації спірних податкових накладних було запропоновано платнику податків надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН відповідно пункту 201.16 ст. 201 ПК України, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13.06.2017р. №567 та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу.

Водночас, не визначення контролюючим органом у Квитанціях №1 про зупинення реєстрації у ЄРПН податкових накладних конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків, передбачених у п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків Наказу №567, вказівка контролюючого органу ДФС про необхідність надання платником документів, які не передбачені Вичерпним переліком документів Наказу №567, зазначення у відповідних Квитанціях причин зупинення реєстрації ПН/РК, які не відповідають п.6 вказаних Критеріїв, свідчить про порушення контролюючим органом вимог податкового законодавства, а як наслідок, протиправність дій контролюючого органу щодо зупинення реєстрації ПН/РК у ЄРПН.

У відповідності до підпункту 201.16.1 п.201.16 ст. 201 ПК України письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті в підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобовязання, відображеного у такій ПН/РК. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику ( підпункт 201.16.3 п.201.16 ст.201 ПК України).

Зазначена комісія приймає рішення про: реєстрацію ПН/РК в ЄРПН; відмову у реєстрації ПН/РК в ЄРПН.

Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок роботи комісії визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації ПН/РК в ЄРПН приймається та надсилається платнику податку протягом пяти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до підпункту 201.16.2 ПК України.

Так, позивачем у порядку, визначеному п.п. 201.16.2 п.201.16 ст.201 ПК України 14.09.2017р. та 02.10.2017р. були направлені повідомлення №1,2,3 щодо надання пояснень та подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по зупиненим податковим накладним та надані письмові пояснення та копії документів, що підтверджують виконання господарських операцій за договором оренди №20/3-17 від 20.03.2017р., копії яких були надані і суду та наявні у матеріалах справи.

Разом з тим, Державною фіскальною службою 21.09.2017р. за №174516/39826083, №174517/39826083, №174518/39826083 та 06.10.2017р. за №209185/39826083 були прийняті рішення про відмову у реєстрації у ЄРПН податкових накладних №1,2,3 від 04.09.2017р. та №4 від 29.09.2017р. з підстав надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію ПН/РК відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017р. №190 Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову у такій реєстрації (далі постанова КМУ №190) (а.с. 7, 8, 9, 10 том 2).

Вивчивши зміст вказаних оспорюваних рішень, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, а також і письмові пояснення надані позивачем разом з документами, що підтверджують виконання господарських операцій, оформлених позивачем за податковими накладними №1,2,3 від 04.09.2017р. та №4 від 29.09.2017р., а також проаналізувавши і зміст вищенаведеного нормативно-правового акту, який був підставою для прийняття вказаного вище рішення, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювані рішення не відповідають вимогам вищевказаної постанови КМУ №190, є протиправними та підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Абзацом 1 постанови КМУ №190 встановлено, що комісія ДФС приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до підпункту в підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у ПН/РК, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу ДФС протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобовязання, відображеного у ПН/РК.

Згідно до абз. 2 постанови КМУ №190 визначено, що підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації ПН/РК є:

- не надання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у ПН/РК, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.6 статті 201 Кодексу;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію ПН/РК.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що у разі прийняття рішення контролюючим органом про відмову у реєстрації у ЄРПН ПН/РК контролюючий орган у відповідному рішення повинен зазначити чіткі підстави для прийняття рішення про відмову та зазначити, які саме документи складені з порушенням вимог законодавства, а яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію у ЄРПН ПН/РК.

Разом з тим, зі змісту оспорюваних рішень вбачається, що вказані рішення органу ДФС є необґрунтованими та не містять чітких посилань на підстави, які слугували причинами для прийняття оспорюваних рішень про відмову контролюючого органу ДФС зареєструвати податкові накладні №1,2,3 від 04.09.2017р. та №4 від 29.09.2017р. у ЄРПН з урахуванням наданих позивачем письмових пояснень та документів, які підтверджують господарські операції за вказаними податковими накладними, оскільки вказані рішення не містять доводів та обґрунтувань відносно того, що надані документи складені з порушенням законодавства якого саме не зазначено, як не зазначено і документу, який складено з порушенням законодавства, а яких саме документів не вистачає для прийняття рішень про реєстрацію податкових накладних у ЄРПН.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги позивача слід вийти за межі позовних вимог згідно до норм ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України та визнати протиправними і скасувати оспорювані рішення, виходячи із того, що оспорювані рішення є актами індивідуальної дії.

Правовий акт індивідуальної дії виданий субєктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообовязкових правил поведінки та стосується прав і обовязків чітко визначеного субєкта (субєктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозахисний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень субєктами адміністративного права, які видають такі акти; розвязання за їх допомогою конкретних, а саме: індивідуальних справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акту нормам чинного законодавства.

Натомість, як свідчить зміст оспорюваних рішень, вказані рішення контролюючого органу ДФС не відповідають критеріям чіткості, обґрунтованості та зрозумілості акту індивідуальної дії, породжують його неоднозначне трактування, що, в свою чергу, впливає на можливість реалізації права або виконання обовязку платником податку виконати юридичне волевиявлення субєкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано належних і допустимих доказів правомірності прийняття оспорюваних рішень з урахуванням обставин, встановлених судом та доказів, наданих позивачем.

Тоді як, позивачем надано достатньо доказів та наведено підстав, які свідчать про протиправність оспорюваного рішення відповідача у відповідності до вимог ст. 69-71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, які слугували прийняттю оспорюваних рішень є неправомірними та не обґрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оспорювані рішення є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у звязку з чим слід визнати протиправними та скасувати рішення №174517/39826083, №174516/39826083, №174518/39826083 від 21.09.2017р., №209185/39826083 від 06.10.2017р.

Також колегія суддів приходить до висновку, що підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача зареєструвати в ЄРПН податкові накладні №1,2,3 від 04.09.2017р. та №4 від 29.09.2017р., подані позивачем, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність оспорюваних рішень та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 2 ч. 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобовязання відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

За приписами пункту 2 ч. 2 ст. 162 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами підпункту 201.16.4 пункту 201.16 ст.201 ПК України визначено, що ПН/РК, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: а) прийнято рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН; б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної ПН/РК в ЄРПН.

Так, у першому випадку, податкова накладна, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено реєструється у день прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, яке ухвалюється саме Комісією ДФС.

У другому випадку, податкова накладна, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної.

Таким чином, нормами ПК України чітко визначено настання такої події, як набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної.

Також слід зазначити, що за приписами ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom), п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної судового практики, колегія суддів приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобовязання Державну фіскальну службу України зареєструвати в ЄРПН податкові накладні №1,2,3 від 04.09.2017р. та №4 від 29.09.2017р., подані позивачем є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Водночас, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо визнання дій відповідача протиправними та про зобовязання відповідача зареєструвати податкові накладні №1,2,3 від 04.09.2017р. та №4 від 29.09.2017р. датою їх фактичного отримання, оскільки обраний спосіб захисту є неналежним, з огляду на те, що у даному випадку підлягають оцінці дії відповідача у межах оскаржуваних рішень та окремо вказаний спосіб захисту права є зайвим, окрім того, адміністративний суд не наділений повноваженнями підміняти повноваження державного органу у відповідності до способів захисту права, встановлених ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням того, що відповідно до п.п. 201.16.4 п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна реєстрацію в ЄРПН якої зупинено реєструється у день набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної накладної в ЄРПН.

Отже, у цьому випадку, колегія суддів вважає, що слід зобовязати відповідача саме зареєструвати податкові накладні №1,2,3 від 04.09.2017р. та №4 від 29.09.2017р. у ЄРПН у день набрання рішенням суду законної сили згідно до вимог до п.п. 201.16.4 п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача у семиденний строк з дня отримання судового рішення у даній справі, яке набрало законної сили, подати звіт про виконання судового рішення, оскільки відповідно до ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення має право зобовязати субєкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що встановлення судом строку для виконання судового рішення та зобовязання подання звіту є правом, а не обовязком суду та не може бути обрано позивачем одним із способів захисту порушеного права.

Статтями 7, 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративній справі є: верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Державної фіскальної служби України на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно платіжних доручень №127 від 06.11.2017р. та №142 від 22.11.2017р. у розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Гірничо-металургійна компанія Мрія до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України за №174516/39826083 від 21.09.2017р. про відмову у реєстрації податкової накладної №1 від 04.09.2017р., №174517/39826083 від 21.09.2017р. про відмову у реєстрації податкової накладної №2 від 04.09.2017р., №174518/39826083 від 21.09.2017р. про відмову у реєстрації податкової накладної №3 від 04.09.2017р., №209185/39826083 від 06.10.2017р. про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 29.09.2017р. у ЄРПН, поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничо-металургійна компанія «Мрія».

Зобовязати Державну фіскальну службу України (04053, м. Київ, Львівська площа,8) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні №1,2,3 від 04.09.2017р. та №4 від 29.09.2017р., подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Гірничо-металургійна компанія Мрія (49005, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 22, оф. 402, ).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, м.Київ, Львівська площа, 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпротехсервіс" (49005, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 22, оф. 402, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 000 грн. 00 коп. (вісім тисяч грн. 00 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3