Справа № 820/1073/18
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
13 березня 2018 р. № 820/1073/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В.,
при секретарі судового засідання Пройдак С.М.
у присутності
представника позивача Сойміна В.І.
представника відповідача Вельми І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ-168, просп. Повітрофлотський буд. 6), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
встановив
Позовні вимоги заявлені до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині відмови у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому як особі звільненої з військової служби інвалідності ІІ групи вперше безстроково з 22 вересня 2010 року, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що зазначено в пункті 53 протоколу №4 від 19.01.2018 року, що стосується позивача; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому як особі звільненої з військової служби інвалідності ІІ групи вперше безстроково з 22.09.2010 року, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у відповідності до ст..16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54 місячного грошового забезпечення відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( з урахуванням раніше виплаченої суми).
Ухвалою від 20.02.2018 року у справі відкрито спрощене провадження та призначено справу до розгляду з викликом осіб.
У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, пославшись на те, що відповідачем по справі безпідставно відмовлено позивачеві у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнав, пославшись на те, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства у спосіб, визначений законом, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Представник третьої особи заперечення на адміністративний позов суду не надав.
Заслухавши пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.
Судом із наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивач - старший прапорщик у відставці, з 26.11.1980 р. по 31.12.2002 р., проходив військову службу у Збройних силах України. З 07.01.1988 р. по 14.04.1988 р. брав участь у ліквідації наслідків: аварії на Чорнобильській АЕС.
На підставі довідки про хворобу в/ч А-1926 № 84/347 від 19.11.2002 р. визначено, що позивач обмежено придатний до військової служби, і цієї ж довідкою встановлено причинний зв`язок між його хворобами і його участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
30.11.2002 р. наказом командувача навчального авіаційного командування № 47-мп позивача звільнено в запас відповідно до пункту 63 підпункту «в» (за станом здоров`я).
Із списків частини позивача виключено з 01.01.2003 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 253 від 31.12.2002 р.
Позивач отримав суму 2000 грн. по державному обов`язковому особистому страхуванню у розмірі 25% втрати працездатності від 31.12.2002 року та суму 2000 грн. по державному обов`язковому особистому страхуванню у розмірі 50% втрати працездатності від 01.01.2003 року, що підтверджується довідкою Харківської обласної дирекції НАСК «Оранта» №172 від 21.03.2016 року.
25.05.2005р. на підставі первинного огляду позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності відповідно до акту огляду МСЕК серія ХАР-03 №046389 від 25.05.2005 року.
14.06.2007 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково з 01.06.2007 року відповідно до акту огляду МСЕК серія ХАР-06 №028222.
22.09.2010р. на підставі повторного огляду позивачу встановлена ІІ група інвалідності безстроково відповідно до виписки з акту огляду в МСЕК серія ХАР-08 №017687.
Управлінням соціального захисту населення Чугуївської міської ради Харківської області позивачу 22.06.2005 року виплачено компенсацію у сумі 189,60 грн. та компенсацію 11.10.2010 року у сумі 94,80 грн., що підтверджується довідкою УСЗН Чугуївської міської ради №1032 від 15.03.2016 року.
Зазначені суми коштів повернуті позивачем на рахунки Державного бюджету, що підтверджується довідкою Чугуївського управління ДКСУ Харківської області №01-40/270 від 29.03.2016 року.
Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 16.06.2005 року, вкладка №622409 с від 21.06.2007 року.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2106 року у справі 642/2215/16-а зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 подати розпорядникові бюджетних коштів документи та висновок щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб".
За результатами розгляду документів, поданих ХОВК на виконання зазначеного вище рішення суду, відповідачем прийнято рішення, яке оформлено протоколом № 118 від 29.12.2016 року, про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги (а.с.35)
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва у справі 760/275/17 від 11.08.2017 року скасовано п.21 рішення комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.12.2016 року № 118 та зобов`язано розглянути питання щодо призначення та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги у відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54 місячного грошового забезпечення відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням раніше виплаченої суми.
За результатами розгляду поданих документів та з урахуванням рішення суду від 11.08.2017 року у справі 760/275/17 відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги, яке оформлено протоколом № 4 від 19.01.2018 року (п.53). Підставою відмови визначено те, що позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Законом України від 04.04.2006 року № 3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлено до 01.01.2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі змістом статей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб далі по тексту Порядок).
Пунктом 2 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.
Пункт 3 Порядку визначає, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про невиконання позивачем вимог пункту 3 Порядку при поданні заяви до Харківського обласного військового комісаріату.
Із наявної в матеріалах справи довідки МСЕК встановлено, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 22.09.2010 року. Отже, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності , дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Крім того, вказані обставини вже встановлені судовими рішеннями, які набули законної сили, у справах № 642/2215/16-а та 760/275/17.
Щодо посилань представника відповідача на те, що позивач скористався правом отримання страхової виплати, як підстави відмови у задоволенні позовних вимог, то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту Закон № 2011-ХІІ).
Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби та встановлення йому ІІІ групи інвалідності) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом «б» пункту 6 Умов встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 54 місячного грошового забезпечення.
У пункті 2 Порядку також зазначено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином, законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.
Проаналізувавши положення зазначених редакцій статті 16 Закону № 2011-ХІІ та зміст постанов №№ 488, 499 суд дійшов висновку, що «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Тому у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Аналогічна практика розгляду вказаної категорії справ спостерігається в постановах ВСУ від 10.06.2014, від 18.11.2014 у справі №21-446а14, від 21.04.2015 у справі №21-183а13, від 10.03.2015 року № 21-563а14
Відповідно до ст.ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення про відмову в призначення та виплаті одноразової грошової допомоги, а отже адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.2, 9, 11, 94, 159, 160 162, 255, 295, 297 КАС України, суд, -
вирішив:
Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому як особі звільненої з військової служби інвалідності ІІ групи вперше безстроково з 22 вересня 2010 року, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що зазначено в пункті 53 протоколу №4 від 19.01.2018 року, що стосується ОСОБА_1 .
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому як особі звільненої з військової служби інвалідності ІІ групи вперше безстроково з 22.09.2010 року, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у відповідності до ст..16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 54 місячного грошового забезпечення відповідно до ч.2 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ( з урахуванням раніше виплаченої суми).
Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду. Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст. 297 КАС України безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду або у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.
У повному обсязі рішення складено 16.03.2018 року
Суддя Ю.В.Зоркіна