Справа № 826/13138/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року

Київ

справа №826/13138/15

адміністративне провадження №К/9901/2234/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_2,

представник відповідача - Перепелюк О.В.,

за участю прокурора - Кузнецової Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року (судді: Беспалов О.О. (головуючий), Губська О.А., Сорочко Є.О.) у справі № 826/13138/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за участю Генеральної прокуратури України, Прокуратури міста Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, Підприємець) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування:

податкового повідомлення - рішення від 19.01.2015 № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 3 284 779,91 грн, у тому числі: 2 627 551,93 грн - основний платіж, 657 227,98 грн - штрафні санкції;

податкового повідомлення - рішення від 19.01.2015 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 5 137 962,40 грн, у тому числі: 4 110 369,92 грн - основний платіж, 1 027 592,48 грн - штрафні санкції;

податкового повідомлення - рішення від 19.01.2015 № , яким Підприємцю збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку фізичних осіб на суму 1 028 148,72 грн, у тому числі: 822 519,00 грн - основний платіж, 205 629,72 грн - штрафні санкції;

податкового повідомлення - рішення від 19.01.2015 № , яким позивачу нараховано штрафну санкцію у сумі 510, 00 грн;

вимоги від 19.01.2015 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 38 603,05 грн.;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 1 930,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу про порушення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 податкового законодавства за наслідками здійснення господарських операцій з об'єктами нерухомого майна, не відповідають дійсності та є необгунтованими.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2016 року, у задоволенні позову Підприємця було відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2016 року зазначені судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій Вищий адміністративний суд України вказав, що для правильного вирішення даного спору необхідно дослідити в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа, встановити порядок отримання у власність позивачем нерухомого майна, наявності або відсутності в діяльності позивача усіх характерних ознак для підприємницької діяльності.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення, податкову вимогу та рішення про застосування фінансових санкцій визнано протиправними та скасовано.

Рішення суду обґрунтовано висновком про те, що оскільки позивачем отриманий дохід від продажу власного нерухомого майна, то такий дохід не відноситься до доходу Фізичної особи - підприємця як платника єдиного податку, а тому відсутнє і перевищення граничного обсягу виручки, що стало підставою для донарахування Підприємцю податкових зобов'язань за оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями, рішенням про застосування фінансових санкцій та прийняття вимоги про сплату недоїмки.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, а позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що не зважаючи на те, що продаж нерухомого майна позивачем здійснено як фізичною особою, вказана діяльність по своїй суті є підприємницькою, оскільки має всі ознаки такої діяльності, зокрема носить систематичний характер та має на меті отримання прибутку і таку діяльність не можна кваліфікувати як таку, що мала на меті задоволення виключно власних (особистих) потреб громадянина - позивача.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, представник позивача подав касаційну скаргу де, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року.

В доводах касаційної скарги представник позивача наводить норми матеріального права та вказує на неповне з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, зокрема суд не врахував, що об'єкти нерухомості були реалізовані ОСОБА_4 як фізичною особою, а не Фізичною особою - підприємцем, крім того суд не взяв до уваги і того, що під час реалізації нерухомого майна Фізична особа - підприємець знаходився на спрощеній системі оподаткування, а отже доходи отримані від продажу нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності не включається до доходу платника єдиного податку (позивача). Також в касаційній скарзі вказано на те, що ОСОБА_4 був першим власником об'єктів нерухомості і податок за перше постачання житла вже був сплачений під час оформлення правовстановлюючих документів, а тому подальше (вторинне) постачання (продаж) житла третім особам не породжує повторної сплати податку відповідно до норм Податкового кодексу України.

Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві надала відзив на касаційну скаргу в якому вказує на правильність висновку суду апеляційної інстанції, що операції з продажу нерухомості, проведені ОСОБА_4 є його господарською діяльністю як Фізичної особи - підприємця, а отримані доходи від такої діяльності мають оподатковуватись у відповідності до вимог податкового законодавства, тому просить залишити касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року - без змін.

Прокуратура міста Києва також надала відзив на касаційну скаргу в якому також зазначає про те, що дохід отриманий ОСОБА_4 від реалізації нерухомості є доходом саме від здійснення підприємницької діяльності, що вказує на правомірність висновку контролюючого органу про порушення Підприємцем норм податкового законодавства та призвело до несплати податків до бюджету, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року - без змін.

Касаційний розгляд справи проведено в судовому засіданні відповідно до ст. 344 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що фахівцями контролюючого органу проведено позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 28.11.2014 № 9743/26-51-17-01/НОМЕР_6 та прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 19.01.2015, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.01.2015 та рішення про застосування штрафних санкцій.

Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, позивачем допущено порушення вимог:

пп. 291.4 ст. 291, пп. 293 ст. 293 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції чинній на сас виникнення спірних правовідносин), що призвело до перевищення граничного обсягу виручки (який дозволений III групі - 3 млн. грн.) за I півріччя 2013 року на суму 5 483 460,00 грн., а відповідно і до заниження єдиного податку з фізичних осіб на суму 822 519,00 грн.;

- п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, пп. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до безпідставного заниження суми чистого оподаткованого доходу за IV квартал 2013 року, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у III-IV кварталі 2013 року на суму 2 627 551,93 грн.;

- п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, а саме занижено податок на додану вартість за період з 11.08.2013 по 31.12.2013 на суму 255 348,20 грн. та занижено позитивну різницю між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 4 110 369,92 грн.;

- частини другої ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до несплати єдиного соціального внеску у сумі 38 603,05 грн.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що у 2013 році платником податків - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 отримано дохід від операцій з продажу об'єктів нерухомого майна у розмірі 33 925 966,64 грн, а тому позивач як Фізична особа - підприємець у другому кварталі 2013 року перевищив ліміт доходів, встановлений для ІІІ групи, з огляду на що з 01.07.2013 повинен був перейти на загальну систему оподаткування зі сплатою ПДВ, податком з доходів фізичних осіб та єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також сплатити з різниці перевищення 15 % єдиного податку.

Судами встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зареєстрований в Дарницькій районній державній адміністрації у місті Києві 23.09.2008, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_7, номер запису про реєстрацію 0019906, та перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з 25.09.2008.

Судами також встановлено, що видами діяльності Підприємця визначено: 45.25.1 інші спеціалізовані будівельні роботи, 45.42.0 столярні та теслярські роботи, 45.43.0 покриття підлог та облицювання стін, 51.12.0 посередництво в торгівлі паливом, рудами, металами та хімічними речовинами, 70.11.0 організація будівництва об'єктів нерухомості для продажу чи здавання в оренду, 70.20.0 здавання в оренду власного нерухомого майна, 70.31.0 діяльність агентств нерухомості - є основною.

Крім того, з наявної в матеріалах справи податкової декларації платника єдиного податку Фізичної особи - підприємця за 2013 рік вбачається, що видами підприємницької діяльності позивача за номером згідно КВЕД є також 68.3 - операції з нерухомим майном: 68.31 агентства нерухомості та 68.31 управління нерухомим майном за винагороду.

Судами також встановлено, що ОСОБА_4 систематично отримував дохід від продажу нерухомого майна у 2013 році, який у вказаному періоді становив 33 925 966,64 грн. Зазначене сторонами не заперечувалось.

Протягом 2013 року позивачем було укладено 52 (п'ятдесят два) договори купівлі-продажу нерухомого майна.

Всі об'єкти нерухомості були реалізовані на підставі наявних в матеріалах справи нотаріально завірених договорів купівлі-продажу нерухомого майна, де продавцем значиться ОСОБА_4, як фізична особа, та який є власником реалізованої нерухомості, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Досліджуючи діяльність позивача як фізичної особи та приймаючи доводи контролюючого відносно того, що така діяльність є підприємницькою та передбачає на меті отримання доходу саме підприємцем, а не фізичною особою, суд зазначає.

Відповідно до приписів ст. 42 Конституції України, кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це право закріплено також у статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому, визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації у порядку, встановлену законом.

Юридичний статус «фізична особа-підприємець» сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право - та дієздатності.

Тобто, фізична особа перебуваючи у статусі суб'єкта підприємницької діяльності може здійснювати договірні відносини від свого імені, як фізична особа, разом з тим, слід враховувати наступне.

Цивільний кодекс України (стаття 50) передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

Стаття 51 Цивільного кодексу України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Отже, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з частиною другою ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

За своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарскього кодексу України).

Відтак, підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.

Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов'язані з такою діяльністю.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» від 25.04.2003 № 3 під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що комплекс послідовних цілеспрямованих дій позивача з продажу нерухомого майна є систематичною (52 рази) діяльністю, метою якої є саме отримання прибутку, оскільки зазначені дії з продажу не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи ОСОБА_4, а отже вказане є свідченням того, що відповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька.

При цьому, сам лише факт підписання зазначених договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення статусу позивача, як підприємця, не є свідченням непов'язаності таких операцій із підприємницькою діяльністю. Крім того, вказана діяльність повністю відповідає діяльності позивача як Фізичної особи - підприємця згідно КВЕД (70.11.0 організація будівництва об'єктів нерухомості для продажу чи здавання в оренду, 68.3 операції з нерухомим майном).

Таким чином, твердження скаржника, що об'єкти нерухомості були реалізовані ОСОБА_4 як фізичною особою, а не Фізичною особою - підприємцем спростовується вищезазначеним.

Пунктом 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Абзацами першим, другим п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), а якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності на III групі платника єдиного податку не повинні перевищувати 3 млн. грн. обсягу доходів за 1 рік.

Пунктом 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України визначено, що ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої і п'ятої груп у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2, 3 і 5 п. 291.4 ст. 291 цього Кодексу.

За приписами пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої - третьої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Крім того, п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст. 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції, що здійснюючи діяльність на спрощеній системі оподаткування та перевищивши у I півріччі 2013 року граничний обсяг суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, на суму 5 483 460,00 грн., позивач як Фізична особа - підприємець повинен був перейти на загальну систему оподаткування (перевищив ліміт доходів, встановлений для ІІІ групи), зареєструватися платником податку на додану вартість та здійснювати сплату податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску, а також сплатити 15 % єдиного податку з різниці перевищення обсягу доходу.

Твердження скаржника, що під час реалізації нерухомого майна Фізична особа - підприємець знаходився на спрощеній системі оподаткування, а отже доходи отримані від продажу нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності не включається до доходу платника єдиного податку (позивача) (п. 291.1 ст. 292 Податкового кодексу України), колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що вказаною нормою прямо визначено, що таке реалізоване майно, яке належить на праві власності фізичній особі, має використовуватись в господарській діяльності Фізичної особи - підприємця. Проте будь - яких доказів, що всі, чи деякі з реалізованих об'єктів нерухомості, використовувались Підприємцем в його безпосередній господарській діяльності, всупереч вимог ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) до суду надано не було, навпаки, як стверджує позивач об'єкти нерухомості були реалізовані ОСОБА_4 як фізичною особою та ніякого відношення до його господарської діяльності як Фізичної особи - підприємця не мають. Проте, необхідно зазначити, що нерухоме майно під час проведення операцій з купівлі - продажу було предметом реалізації в процесі здійснення позивачем підприємницької діяльності, метою якої є саме отримання прибутку.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_4 був першим власником об'єктів нерухомості і податок за перше постачання житла вже був сплачений під час оформлення правовстановлюючих документів, а тому подальше (вторинне) постачання (продаж) житла третім особам не породжує повторної сплати податку, також не заслуговує на увагу з огляду на те, що позивачем здійснювався продаж нежитлових приміщень, офісних приміщень, а також автомобільних місць, які не є об'єктами житлового фонду, а відповідно є об'єктами оподаткування податком на додану вартість, і саме за цими господарськими операціями були нараховані грошові зобов'язання.

Отже колегія суддів, враховуючи встановлені обставини справи, приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих контролюючим органом та зібраних судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) та іншим обставинами, що підтверджують висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, натомість всупереч частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) позивач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що операції з продажу нерухомого майна здійснено ним як фізичною особою, а не Фізичною особою - підприємцем і вказана діяльність не є підприємницькою, що має на меті отримання прибутку.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, враховуючи статті 14, 167, 177, 181, 185, 187, 291, 293, 298 Податкового кодексу України, статті 3, 42 Господарського кодексу України, ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, суд не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі № 826/13138/15 залишити без змін.

Достягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судовий збір за подачу касаційної скарги в розмірі 8 744,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду