Справа № 813/4233/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 рокум. Львів№ 876/1837/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Большакової О.О., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Хома О.П.,

час ухвалення рішення - 12:54:37 год.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, яким просила скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 30.06.2016 року № 36296-17.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2017року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що середньоринкова вартість автомобіля марки AUDIQ7, об'єм двигуна 2967 куб. см, 2014 року випуску, належного на праві власності ОСОБА_1, є нижчою від середньоринкової вартості транспортних засобів, які відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу є об'єктом оподаткування транспортним податком. В свою чергу, відповідач не надав будь-яких доказів щодо визначення середньоринкової вартості належного позивачу автомобіля, проведеного відповідно до методики, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66. Посилання відповідача як на підставу прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення на листи Мінекономрозвитку України від 22.02.2016 року № 3252-08/4797-03 та Головного управління ДФС у Львівській області від 21.04.2016 року № 4008/7/13-01-13-01-15, на думку суду, є безпідставним, оскільки ці листи носять інформаційний характер і не містять відомостей щодо середньоринкової вартості жодного із вказаних у переліку легкових автомобілів. Таким чином, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач не подав належних доказів правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 36296-17.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. п. 7, 4 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року № 909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» щодо обов'язку офіційного оприлюднення рішення про встановлення місцевих податків та зборів відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, а також рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст. 10 Податкового кодексу України. Тому, на думку відповідача, вказані норми підлягали застосуванню у 2016 році. Також відповідач зазначив, що з врахуванням 2016 року як податкового (звітного) року та «Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66, і листів Мінкономрозвитку України від 22.02.2016 року № 3252-08/4797-03 та Головного управління ДФС у Львівській області від 21.04.2016 року № 4008/7/13-01-13-01-15, критерії транспортного засобу позивача марки AUDIQ7, об'єм двигуна 2967 куб. см, 2014 року випуску, підпадають під визначення об'єкт оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки AUDIQ7, об'єм двигуна 2967 куб. см, 2014 року випуску, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

30.06.2016 року Буська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області винесла податкове повідомлення-рішення № 36296-17, яким визначила ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 25000,00 грн.

Колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з таких підстав.

З 01.01.2015 року набули чинності зміни до ст. 267 Податкового кодексу України, внесені відповідно до Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», зокрема, було введено новий транспортний податок.

Так, пп. пп. 267.1.1 п. 267.1 та 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України було визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

А Законом України від 24.12.2015 року № 909-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набув чинності з 01.01.2016 року, були внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині справляння транспортного податку.

Так, пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п. 267.2 ст. 267 цього Кодексу є об'єктами оподаткування.

А відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 цього Кодексу об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно з п. 267.4 ст. 267 цього Кодексу ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 цього Кодексу базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп. пп. 267.6.1, 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 цього Кодексу обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності. Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм з 01.01.2016 року порівняно з 2015 роком змінився об'єкт оподаткування транспортним податком, а саме замість критерію об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см було встановлено інший критерій - середньоринкова вартість таких автомобілів повинна становити понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

В переліку загальнодержавних податків та зборів, встановлених ст. 9 цього Кодексу, транспортний податок відсутній, а відповідно до п. 9.4 цієї статті установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

В переліку місцевих податків, встановлених ст. 10 цього Кодексу, транспортний податок також прямо не визначений, але пп. 10.1.1 цієї статті передбачений податок на майно.

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015 року) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Проаналізувавши положення наведених норм Податкового кодексу України, колегія судів вважає, що транспортний податок є місцевим податком.

При цьому, колегія суддів зазначає, що нормами цього Кодексу визначені певні особливості запровадження місцевих податків, які полягають в тому, що ці податки не можуть бути встановлені безпосередньо законом, оскільки Верховна Рада України може встановлювати лише перелік місцевих податків і їх параметри, а саме встановлення місцевих податків на підставі встановлених законом критеріїв належить до компетенції відповідних місцевих рад.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Пунктом 4.4 ст. 4 цього Кодексу визначено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Повноваження місцевих рад встановлювати місцеві податки на відповідних територіях визначені також ч. 1 ст. 143 Конституції України та п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також відповідно до норм пп. пп. 12.3.1-12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно з п. 12.5 ст. 12 цього Кодексу офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм транспортний податок на певній території встановлюється виключно відповідним рішенням місцевої ради.

При цьому, таке рішення повинне бути оприлюдненим не пізніше 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування цього місцевого податку (плановий період), а у випадку оприлюднення такого рішення пізніше вказаної дати його норми можуть застосовуватись не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Враховуючи в системному зв'язку положення наведених норм законодавства в контексті спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку плановий період - це 2016 рік, а бюджетний період - 2017 рік.

При цьому, як встановив суд, рішенням Буської міської ради Львівської області від 10.02.2016 року № 40 «Про внесення змін в Положення про транспортний податок на території Буської міської ради» були внесені зміни в «Положення про транспортний податок на території Буської міської ради», затверджене рішенням 35 сесії Буської міської ради від 23.01.2015 року № 7, і викладено його в новій редакції відповідно до нової редакції ст. 267 Податкового кодексу України, чинної з 01.01.2016 року, на підставі Закону України від 24.12.2015 року № 909-VIII. Отже, на думку колегії суддів, норми цього Положення у зазначеній редакції могли застосовуватись у 2017 бюджетному році, але не у 2016 році.

Посилання відповідача на п. п. 7, 4 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року № 909-VIII, на думку колегії суддів, є помилковим та не свідчить про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, виходячи з наступного.

В п. 7 Прикінцевих положень Закону від 24.12.2015 року № 909-VІІІ зазначено: рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2016 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2016 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Таким чином, приписи цього Закону в частині перегляду органами місцевого самоврядування прийнятих на 2016 рік рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів носять рекомендаційний, а не імперативний характер.

Також п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Однак Законом № 909-VIII не були внесені зміни до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 та пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, а також до ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України, якою в редакції, чинній з 01.01.2016 року, було передбачено, що закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Тому Буська міська рада Львівської області, виконуючи рекомендацію Закону від 24.12.2015 року № 909-VІІІ та приймаючи зазначене вище рішення від 10.02.2016 року № 40, на думку колегії суддів, була зобов'язана дотримуватись інших обов'язкових вимог пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4, пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», які були чинними, а саме оприлюднити це рішення до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

Наведене кореспондується також з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, встановленому пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Крім того, на думку колегії суддів, у спірному випадку наявне неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Для вирішення спору колегія суддів вважає можливим та необхідним застосувати встановлений пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Аналогічна норма міститься також в п. 56.21 ст. 56 цього Кодексу, відповідно до якого у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи наведені вище обставини та положення норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що застосування контролюючим органом положень ст. 267 Податкового кодексу України у вказаній вище редакції з метою оподаткування транспортним податком у 2016 році є помилковим і суперечить ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд в своїх рішеннях встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, вказавши, що органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що аналогічну правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд, зокрема, у постанові від 23.01.2018 року у справі № 806/309/17 (касаційне провадження № К/9901/1447/17).

Також колегія суддів враховує, що, як зазначено вище, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу в редакції, чинній з 01.01.2016 року, об'єктом оподаткування визначено легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 року встановлено у розмірі 1378,00 грн., отже, середньоринкова вартість транспортних засобів, які є об'єктом оподаткування транспортним податком згідно з наведеною нормою повинна бути не нижчою 1033500,00 грн. (750 х 1378,00 грн.).

Проте, як правильно встановив суд першої інстанції, середньоринкова вартість автомобіля марки AUDIQ7, об'єм двигуна 2967 куб. см, 2014 року випуску, згідно з методикою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (розміщена на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України), станом на 30.11.2016 року становила 952918,30 грн. (з врахуванням відомостей про марку, модель та рік випуску транспортного засобу, наявних у свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу, а також з урахуванням відомостей про тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна та пробіг легкового автомобіля, наявних у Акті виконаних робіт від 09.01.2017 року, виданому ТзОВ «Порше Інтер Авто Україна».

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені фактичні обставини, підтверджені належними письмовими доказами, свідчать про те, що середньоринкова вартість автомобіля марки AUDIQ7, об'єм двигуна 2967 куб. см, 2014 року випуску, належного на праві власності ОСОБА_1, є нижчою від середньоринкової вартості транспортних засобів, які відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу є об'єктом оподаткування транспортним податком, а відповідач не надав належних доказів на спростування зазначених висновків суду.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на листи Міністерства економічного розвитку України від 22.02.2016 року № 3252-08/4797-03 та Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 21.04.2016 року № 4008/7/13-01-13-01-15, оскільки ці листи носять інформаційний характер і не містять відомостей щодо середньоринкової вартості жодного із вказаних у переліку легкових автомобілів.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі № 813/4233/16 за позовом ОСОБА_1 до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді О. О. Большакова
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 15.03.2018 року