Справа № 819/159/18
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/159/18

14 березня 2018 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Легкий В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просив суд визнати неправомірною відмову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо призначення ОСОБА_2 пенсії державного службовця та зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області провести призначення та виплату ОСОБА_2 пенсії державного службовця з 27.10.2017.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.10.2017 року він звернувся до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою у якій просив перевести його із пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», однак відповідачем йому було відмовлено у призначенні такої пенсії та не зараховано до стажу державної служби, що дає право на отримання пенсії державного службовця період роботи з 20.06.1990 року по 26.03.2009 року та з 27.03.2009 року по 06.10.2015. Позивач вважає таку відмову незаконною, зазначає, що був прийнятий з 20 червня 1990 року на посаду начальника відділу податків з населення, заступник начальника інспекції, Тернопільської державної податкової служби та 03 березня 1995 року прийняв присягу державного службовця. Всі відрахування із заробітної плати проводилися як державному службовцю, він сплачував страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. З врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 01 березня 2018 року.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року розгляд справи відкладено до 14 березня 2018 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав наведених в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області заперечив проти позову та вказав, що рішення ПФУ Тернопільської області про відмову в перерахунку пенсії є правомірними, а тому просив суд відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його вимог у повному обсязі в зв'язку з необґрунтованістю. Надав суду відзив проти позову, в якому зазначено, що у випадку позивача, періоди роботи, які підлягають до зарахування стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців - в Тернопільському міському фінансовому відділі з 30.07.1980 по 19.06.1990 та в органах податкової служби - з 14.06.2013 по 31.12.2013, тобто 10 років 5 місяців 8 днів.

З урахуванням викладеного, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 20 червня 1990 року по 05 жовтня 2015 року, тобто 25 років 03 місяців 16 днів, обіймав різні посади в органах державної податкової служби. За період роботи в органах податкової служби ОСОБА_2 присвоєно спеціальні звання: 28.10.1992 - радник податкової служби ІІ рангу, 11.05.2004 - радник податкової служби І рангу, 12.06.2013 - присвоєно 12 ранг державного службовця, 31.12.2013 - радник податкової та митної служби І рангу. 05 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звільнений з посади за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком, відповідно до ст.38 КЗпП України. Вказані обставини встановлені судом із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (а. с. 10-14).

ОСОБА_2 27 жовтня 2017 року звернувся до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із письмовою заявою про перехід із призначеної 07.10.2015 пенсії за віком на пенсію державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Листом від 03 січня 2018 року №56/01 Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про відмову в задоволенні заяви. В обґрунтування зазначеного рішення вказано, що період роботи ОСОБА_2 з 20.06.1990 по 26.03.2009 та з 27.03.2009 по 06.10.2015 в органах податкової служби не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, оскільки згідно статті 343.1 Податкового кодексу України , статті 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №509-ХІІ від 04.12.1990 року та постанов Кабінету Міністрів України, якщо посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, то ці посади не належить до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 року. До зарахування стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців підлягає період з 30.07.1980 по 19.06.1990 та з 14.06.2013 по 31.12.2013, що складає 10 років 05 місяців 8 днів та якого недостатньо для призначення зазначеної пенсії (а. с. 7-9).

Не погодившись з таким рішенням суб'єкта владних повноважень ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами суд виходив з наступного.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону№ 889-VIII - втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993 року (далі - Закон № 3723), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону№889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно достатті 37 Закону № 3723.

Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону№889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно достатті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Статтею 25 Закону №3723 установлюються такі категорії посад державних службовців: перша категорія - посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, АпаратуВерховної Ради України, інші прирівняні до них посади; друга категорія - посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади; третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, інші прирівняні до них посади; четверта категорія - посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади; п'ята категорія - посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади; шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополідержавних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади; сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій,їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.

Як вбачається з вищенаведеної норми, посади, на яких працював позивач і час роботи на яких просить зарахувати йому до стажу державної служби, у переліку посад, визначеному статтею 25 Закону №3723 відсутні.

Разом з тим, стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначається не лише статтею 25 Закону України «Про державну службу», але й актами Кабінет Міністрів України.

Так, відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Постановою Кабінет Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 затверджено «Порядок обчислення стажу державної служби» (діючого до набрання законної сили Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Цього Порядку до стажу державної служби зараховується робота керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року у справі 21-340а13, де колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».

Крім того, у відповідності до довідки Міжрегіонального управління національного агентства України з питань державної служби у Чернівецькій, Івано-Франківській та Тернопільській областях Національного агентства України з питань державної служби №17/ТО1006-18 від 26.01.2018, період роботи на керівних посадах та посадах спеціаліста податкової служби з 20 червня 1990 року по 06 жовтня 2015 року зараховується до стажу державної служби.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що період роботи позивача з 20.06.1990 по 26.03.2009 та з 27.03.2009 по 06.10.2015 на посадах в органах державної податкової служби відповідачем неправомірно не враховано у стаж роботи на посадах державної служби.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим вимогам відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Аналізуючи наведені обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача слід стягнути 1409,60 грн. сплаченого ним судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати відмову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, викладену у листі №56/01 від 03.01.2018 р. в призначенні пенсії державного службовця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) неправомірною.

Зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити та виплатити ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) пенсію державного службовця з 27.10.2017 р.

Стягнути на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області.

Рішення суду в межах суми стягнення присудженої пенсії державного службовця за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 березня 2018 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.