Справа № 826/5890/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

02 березня 2018 року м. Київ№ 826/5890/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Семеняці А.Р., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГенеральної прокуратури України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Представником відповідача через канцелярію суду подане клопотання про закриття провадження у справі з підстав непідсудності справи адміністративному суду. На підтвердження своєї позиції відповідачем надано копії звернень ОСОБА_1, з яких вбачається, що позивач звертався до Генеральної прокуратури України із заявами про вчинення кримінальних злочинів посадовими особами прокуратури Черкаської області та керівником Уманської місцевої прокуратури м. Умань.

На час звернення позивача до суду діяв Кодекс адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-ІV (із змінами та доповненнями). Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII Кодекс адміністративного судочинства України викладено у новій редакції, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року.

Норми Кодексу адміністративного судочинства України, які діяли на час звернення позивача до суду, та норми Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15 грудня 2017 року, є тотожними в частині визначення юрисдикції адміністративного суду.

При цьому суд зазначає, що позивачем не було надано суду копій звернень до прокуратури, а тому у суду були відсутні підстави для надання оцінки предмету звернення під час відкриття провадження у справі.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень .

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України). Положення КПК України регламентують діяльність органів державної влади та їх посадових осіб, яка стосується сфери публічно-правових відносин, що виникають внаслідок злочинних посягань, відповідальність за які встановлено в нормах кримінального права.

За статтею 97 КПК України (редакція КПК України на день винесення Конституційним Судом України рішення) прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані: приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню (частина перша); не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: порушити кримінальну справу, відмовити в порушенні кримінальної справи, направити заяву або повідомлення за належністю (частина друга); вжити всіх можливих і необхідних заходів реагування у зв'язку з такими заявами і повідомленнями (частини третя, четверта, п'ята).

У статтях 110, 234, 236 КПК України йдеться про оскарження в суді рішень чи дій органів дізнання, слідчого, прокурора, які вони постановили чи вчинили уже під час провадження у кримінальній справі. Суб'єкти, визначені в цих нормах, є носіями спеціальних владних процесуальних повноважень і тому виконують функції, обумовлені завданнями кримінального судочинства.

Здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Таким чином, Конституційний Суд у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, та роз'яснює позивачу, що заявлені позовні вимоги належить розглядати в порядку кримінального судочинства.

Дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, наведеній у постанові від 16.09.2015 року (справа № 21-1666а15).

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст. 241 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити клопотання Генеральної прокуратури України про закриття провадження у справі.

2. Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

2. Попередити позивача, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

3. Ухвалу направити сторонам.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Суддя А.Б. Федорчук