Справа № 826/15524/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 березня 2018 року № 826/15524/17

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВищого адміністративного суду України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Вищого адміністративного суду України (далі - ВАС України, відповідач) в якому просить:

1. визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові в задоволенні запиту на інформацію від 15.11.2017 року протиправною;

2. зобов'язати відповідача надати відповідь на запит на інформацію від 15.11.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 року відкрито скорочене провадження у справі та встановлено відповідачу строк для подання заперечень проти позову та необхідних документів або заяви про визнання позову.

Відповідачем у встановлений судом строк 14.12.2017 р. через канцелярію суду подано письмові заперечення проти позову.

15 грудня 2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції (далі по тексту - КАС України в чинній редакції), визначеній Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно з пунктом 10 частиною першою Розділу VII Перехідних положень, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ВАС України із "Запитом на інформацію" від 15.11.2017 року. Листом від 22.11.2017 року № П-2327/21 відповідачем надано відповідь на запит позивача від 15.11.2017 року, в якій зазначено, що «…відповідь по суті порушеного питання Вам надано листом Вищого адміністративного суду України від 13.11.2017 року №П-2327/17», з огляду на що, позивачем вбачається порушення відповідачем вимог Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 2939-VI), оскільки вважає цю відповідь фактично відмовою відповідача у наданні інформації, зокрема, вважає останню не по суті запиту на інформацію від 15.11.2017 року.

Судом встановлено, що позивач звернувся із запитом до Вищого адміністративного суду України 15.11.2017 р., в якому просить повідомити інформацію «…чи знаходиться у володінні ВАС України інформація про те, яка саме посадова особа ВАС України приймала рішення за результатами розгляду моїх заяв від 07.09.2017 року (вхідні номери П-2585, П-2586)?».

Листом ВАС України №П-2327/21 від 22.11.2017 р. надано відповідь на запит, в якій повідомлено, «…що відповідь по суті порушеного питання Вам надано листом Вищого адміністративного суду України від 13.11.2017 №П-2327/16, П-2327/17».

Керуючись положеннями Закону № 2939-VI, позивач звернувся до суду, вважаючи своє право на отримання відповіді по суті запиту порушеним.

14.12.2017 р. відповідачем через канцелярію суду подано письмові заперечення проти позову, в підтримку яких зазначено, що позивач звернувся до відповідача із запитом на інформацію від 02.11.2017 року, в якому просив повідомити інформацію про посадову особу ВАС України, яка приймала рішення за результатами його заяв від 07.09.2017 року. У відповідь на запит позивача від 07.09.2017 року листом ВАС України від 13.11.2017 року № 2327/16, П-2327/17 повідомлено позивача про запитувану ним інформацію, а саме, що рішення за результатами розгляду заяв позивача від 07.09.2017 року приймалося в.о. Голови ВАС України Смоковичем М.І. Проте, звертаючись із запитом на інформацію від 15.11.2017 року позивач просив повідомити чи знаходиться у володінні ВАС України інформація про те, яка саме посадова особа ВАС України приймала рішення за результатами розгляду його заяв від 07.09.2017 року. Оскільки відповідачем розцінено звернення позивача від 15.11.2017 року як повторне відповідно до Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 393/96-ВР), позивачем отримано відповідь у спосіб, порядок та строк, встановлений Законом № 393/96-ВР.

Зокрема, відповідачем зазначено, що посилання позивача на Закон № 2939-VI є безпідставними, необґрунтованими та надуманими, оскільки запит на інформацію позивачем викладено у формі запитань, на які у відповідача не існувало відповідей, тому відповідач змушений вчинити певні дії, перевірити запитувану інформацію та створити відповідну інформацію. З огляду на це, відповідач, надаючи відповідь на запит позивача, керувався Законом "Про звернення громадян" (із змінами і доповненнями).

Дослідивши всебічно і повно матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 5 Закону № 2939-VI визначено шляхи доступу до інформації, а саме: систематичне та оперативне оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та надання інформації за запитами на інформацію.

З цього визначення вбачається, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація.

Абзацами 3-4 п. 1.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти.

Судом встановлено, що у запиті позивач просить повідомити таку інформацію: «… чи знаходиться у володінні ВАС України інформація про те, яка саме посадова особа ВАС України приймала рішення за результатами розгляду моїх заяв від 07.09.2017 року (вхідні номери П-2585, П-2586)?»

Отже, з аналізу Закону № 2939-VI та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 р. №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації", суд дійшов висновку, що звернення позивача не є інформаційним запитом, оскільки питання, поставлене у зверненні позивача, не відповідають критеріям "відображеності та задокументованості" запитуваної інформації. Відповіді на питання позивача у запиті від 16.10.2017 р. потребували попередньої перевірки запитуваної інформації та її створення, а відповідь на запит в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що запит позивача від 15.11.2017 р. є зверненням у порядку Закону України 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (із змінами і доповненнями), а тому ці правовідносини регулюються Законом України 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (із змінами і доповненнями).

Конституцією України, Законом України 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (із змінами і доповненнями) та іншими законодавчими актами України передбачено право громадян України на особисте звернення, а також на надіслання індивідуальних і колективних звернень до органів державної влади.

Статтею 1 Закону № 393/96-ВР встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Абзацом 7 статті 5 Закону № 393/96-ВР встановлено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Отже, суд дійшов висновку, що звернення позивача, за змістом, відповідає вимогам, встановленим для звернення відповідно до Закону № 393/96-ВР.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (із змінами), відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Оскільки суд дійшов висновку, що запитувана позивачем інформація не відповідає запиту, в порядку Закону № 2939-VI, у відповідача не виникло обов'язку надання відповіді відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про доступ до публічної інформації" (із змінами).

Абзацом другим статті 8 Закону № 393/96-ВР встановлено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії запиту на інформацію від 01.11.2017 року №2327/17, долученим відповідачем до заперечень на позовну заяву, відповідачем 02.11.2017 року отримано запит на інформацію ОСОБА_1, в якому просить «… повідомити мені посадову особу ВАСУ, яка приймала рішення за результатами розгляду моїх заяв від 07.09.2017, зареєстрованих за №№ П-2585, П-2586».

Листом ВАС України від 13.11.2017 року № 2327/16, П-2327/17 на запит позивача від 02.11.2017 року надано відповідь, в якій повідомлено: «На Ваші звернення від 02.11.2017 року повідомляємо, що рішення за результатами розгляду Ваших заяв від 07.09.2017 року (вхідні номери П-2585, П-2586) з урахуванням результатів службового розслідування прийнято у межах повноважень в. о. Голови Вищого адміністративного суду України Смоковичем М.І. шляхом надання відповіді листом від 13.10.2017 №П-2585, П-2586».

15.11.2017 року позивач звернувся із запитом на інформацію до ВАС України, в якому просить повідомити: «…чи знаходиться у володінні ВАС України інформації про те, яка саме посадова особа ВАС України приймала рішення за результатами розгляду моїх заяв від 07.09.2017 року (вхідні номери П-2585, П-2586)?».

В свою чергу, відповідачем надано відповідь листом від 22.11.2017 року № П-2327/21, в якому повідомлено позивача: «…що відповідь по суті порушеного питання Вам надано листом Вищого адміністративного суду України від 13.11.2017 №П-2327/16, П-2327/17».

Отже, з тексту запиту позивача від 15.11.2017 року вбачається, що ним поставлено до відповідача одно й те саме питання, що й у запиті від 02.11.2017 року, на яке позивачем отримана вичерпна відповідь по суті питання відповідно до листа ВАС України від 13.11.2017 року № 2327/16, П-2327/17, тому суд дійшов висновку, що звернення позивача від 15.11.2017 року є повторним зверненням в розумінні Закону № 393/96-ВР, з огляду на що, право позивача на отримання відповіді по суті запиту відповідачем не порушено, оскільки позивачем отримано відповідь листом ВАС України від 22.11.2017 року № № 2327/16, П-2327/17.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо визнання бездіяльності відповідача, яка полягає у відмові в задоволенні запиту на інформацію від 15.11.2017 року протиправною, задоволенню не підлягає .

З огляду на те, що позовна вимога про зобов'язання відповідача надати відповідь на запит на інформацію від 15.11.2017 року є похідною від вищезазначеної позовної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено, суд не має підстав для задоволення вимоги про зобов'язання відповідача надати відповідь на запит позивача від 15.11.2017 р., оскільки, її вже надано відповідачем листом ВАС України від 22.11.2017 року № № 2327/16, П-2327/17.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищого адміністративного суду України відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги

Суддя Л.О. Маруліна