Справа № 761/38702/15-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Літвіної Н.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 02 листопада 2017 року, що прийнята у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління охорони здоров'я Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про зобов'язання вчинити дії та відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- зобов'язати відповідача забезпечити його лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін'єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02;

- стягнути з відповідача в якості відшкодування шкоди заподіяної бездіяльністю в сумі 105 483,66 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року залишено позов без розгляду в частині вимог немайнового характеру - до 19 червня 2015 року та в частині вимог майнового характеру у розмірі 20 683,76 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо не забезпечення ОСОБА_4 лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін'єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02 починаючи з 19 червня 2015 року;

- зобов'язано Департамент охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) забезпечити ОСОБА_4 лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін'єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02. В задоволення решти позовних вимого відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди та ухвалити нове, яким позов у цій частині задовольнити, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції встановивши протиправну бездіяльність відповідача безпідставно не стягнув завдану також бездіяльністю шкоду.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечив законність рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та вважав правильним це рішення також і в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, посилаючись на те, що позивач не звертався до відповідача з питання відшкодування коштів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач страждає на рідкісне (орфанне) захворювання.

Міністерство охорони здоров'я України, представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини неодноразово інформували позивача про те, що на Департамент охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) покладено обов'язок забезпечити позивача ліками.

Відмова відповідачів забезпечити позивача ліками зумовила необхідність звернення позивача до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що бездіяльність Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо не забезпечення позивача лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін'єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02 починаючи з 19 червня 2015 року є протиправною. Поряд із цим, відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування вартості придбаних позивачем препаратів, суд зазначив, що останній в позасудовому порядку останній не звертався про здійснення йому виплати вартості цього медичного засобу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до статті 53-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» від 19.11.1992 № 2801-XII держава забезпечує заходи з профілактики рідкісних (орфанних) захворювань та організацію надання громадянам, які страждають на такі захворювання, відповідної медичної допомоги.

Громадяни, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, безперебійно та безоплатно забезпечуються необхідними для лікування цих захворювань лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання відповідно до їх переліку та обсягів, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення.

Як зазначалося, що судом першої інстанції було встановлено та визнано протиправною бездіяльність Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо не забезпечення позивача лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін'єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02 починаючи з 19 червня 2015 року.

Відповідачі рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржили та не заперечили. Позивач в апеляційній скарзі також не ставить під сумнів правильність оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції в силу вимог частин першої та третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС) не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо протиправної бездіяльності Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення шкоди, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

За змістом частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, метою адміністративного судочинства є ефективний захист порушених суб'єктами владних повноважень прав фізичних та юридичних осіб.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зобов'язуючи відповідача забезпечити позивача ліками, дійсно, поновив право останнього на таке забезпечення, проте, на переконання колегії суддів, суд не захистив порушене право позивача за період, у який він самостійно забезпечував себе ліками. Протиправна бездіяльність відповідача, у даному випадку, стала причиною понесення позивачем витрат, які, за умови належних дій відповідача, позивач нести не мав. При цьому, незвернення безпосередньо до суб'єкта владних повноважень з вимогою про відшкодування шкоди не позбавляє особу права звернутися до суду з позовом про стягнення цієї шкоди та не може бути підставою для відмови у задоволенні такого позову. Норми чинного законодавства не передбачають обов'язкового досудового порядку врегулювання спору у справах

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передчасність позовних вимог про стягнення шкоди.

За змістом статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди у даній справі необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов'язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК вина органу місцевого самоврядування як обов'язкова підстава відповідальності виключається.

Як зазначалося, судом першої інстанції встановлено, а сторонами не заперечено, протиправність бездіяльності Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо не забезпечення позивача лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін'єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02 починаючи з 19 червня 2015 року.

Внаслідок такої протиправної бездіяльності, позивач був вимушений за власний рахунок забезпечувати себе зазначеним лікарським засобом. Матеріалами справи підтверджується, а відповідачами не заперечується понесення позивачем у спірний період витрат на придбання лікарського засобу «Сандостатин ЛАР» на суму 84 799 грн 90 коп. Обсяг придбаного лікарського засобу та його вартість відповідачами також не заперечено.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заподіяння позивачу шкоди (понесення збитків) на суму 84 799 грн 90 коп. Судом першої інстанції встановлений та не заперечений сторонами факт протиправної бездіяльності Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Судом апеляційної інстанції встановлений причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та протиправною бездіяльністю.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що умови наявності підстав для відшкодування позивачу шкоди дотримано. Тому, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 02 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 84 799 грн 90 коп.

У скасованій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 84 799 грн 90 коп.

В іншій частині постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_4 судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1272 (одна тисяча двісті сімдесят дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Н.М. Літвіна

Повний текст постанови складений 15.03.2018.