Справа № 823/328/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року справа № 823/328/18 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Черкаси адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

26 січня 2018 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (вул. Леніна, с. Ярошівка, Черкаська область, 20545) з позовною заявою до Управління Держпраці в Черкаській області (бул. Шевченка, 205, м. Черкаси, 18000), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Черкаській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26.12.2017 №23-14-20/1398-679, якою накладено ФОП ОСОБА_1 96000, 00 грн штрафу.

Позов мотивовано тим, що посадові особи Управління Держпраці у Черкаській області підійшли формально до проведення перевірки та незаконно винесли оскаржувану постанову. Позивач зазначив, що відповідач порушив діючий порядок проведення інспекційного відвідування і перевірки, зокрема направлення на проведення перевірки, яке вручене суб'єкту господарювання належним чином не завірене, а наказ на проведення перевірки взагалі не вручений. Крім того, зі змісту акту перевірки неможливо встановити яким чином перевіряючий вирахував відсутність проведення індексації. Також позивач зазначив, що головним державним інспектором з питань праці відділу додержання законодавства про працю зайнятість та інших нормативно - правових актів ОСОБА_3 винесено 06.12.2017 припис, в якому зазначено, що при невиконанні законних вимог державних інспекторів праці щодо усунення порушень законодавства про працю, службова особа винна в цьому, може бути притягнена до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП, однак в цей же день, 06.12.2017 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення №23-14-20/0757. На думку позивача даний факт свідчить про те, що його позбавлено права виконати припис без застосування санкцій.

19.02.2018 представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що твердження відповідача зазначені у відзиві є такими, що не відповідають дійсності, а оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні 19.02.2018 представники позивача вимоги позовної заяви підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов та просила відмовити в його задоволенні.

19.02.2018 суд вирішив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Згідно з ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

На підставі наказу від 27.11.2017 №276-Н та направлення від 27.11.2017 №2615 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів ОСОБА_3 проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с.41-42).

У ході проведеного у період з 05.12.2017 по 06.12.2017 інспектування інспектором встановлено такі порушення:

1) вимог ст. 116 КЗпП України, а саме: при звільненні ОСОБА_4 з 01.06.2017 їй не було видано всі належні суми заробітної плати в день звільнення, видачу всіх належних її сум заробітної плати було проведено 05.06.2017;

2) ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці», а саме не проведено індексацію працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 06.12.2017 № 23-14-20/1398 (а.с.43-48) та, у звязку з виявленими порушеннями законодавства про працю винесено припис від 06.12.2017 № 23-24-20/1398-0954 про усунення виявлених порушень (а.с.49).

Одночасно із винесенням припису інспектором складено протокол від 06.12.2017 № 23-14-20/0757 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, який надіслано до органу, уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення - Катеринопільського районного суду Черкаської області (а.с.16).

Суд зазначає, що зазначені документи підписані ОСОБА_1 без зауважень та заперечень, а згідно пояснень, наданих ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, порушення допущене в звязку з незнанням законодавства та зазначив, що буде виправлене найближчим часом (а.с.16).

26.12.2017 заступником начальника Управління Держпраці у Черкаській області ОСОБА_8 винесено постанову № 23-14-20/1398-679 про накладення на позивача штрафу у розмірі 96000,00 грн, на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України. Позивач постанову отримав 26.12.2017. В даній постанові позивач зазначив: «не згодний з винесеною постановою» (а.с.58).

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до Положення про Управління Держпраці, затвердженого наказом Держпраці від 22.06.2017 № 75, Управління Держпраці у Черкаській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та відповідно їй підпорядковується.

У відповідності до пп.5 п.4 Положення, Управління Держпраці, згідно покладених на нього завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі, їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пп. 5 п. 6 Положення № 8 Управління Держпраці у Черкаській області для виконання покладених на нього завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь - яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Відповідно до внесених до ст. 259 КЗпП України змін Державна служба України з питань праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування).

Згідно з п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обовязками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Згідно з пп. 6 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної.

Згідно з пунктами 19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 295 якщо обєкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невідємною частиною. Зауваження можуть бути подані обєктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта.

Відповідно до пункту 30 Порядку № 295 припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені у 10-денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці. У разі незгоди з рішенням керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці таке рішення може бути оскаржене до керівника або заступника керівника Держпраці.

Як встановлено судом, на підставі наказу від 27.11.2017 №276-Н та направлення від 27.11.2017 №2615 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів ОСОБА_3 проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с.41-42).

У ході проведеного у період з 05.12.2017 по 06.12.2017 інспектування інспектором встановлено такі порушення:

1) вимог ст. 116 КЗпП України, а саме: при звільненні ОСОБА_4 з 01.06.2017 їй не було видано всі належні суми заробітної плати в день звільнення, видачу всіх належних її сум заробітної плати було проведено 05.06.2017;

2) ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці», а саме не проведено індексацію працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 06.12.2017 № 23-14-20/1398 (а.с.43-48) та, у звязку з виявленими порушеннями законодавства про працю винесено припис від 06.12.2017 № 23-24-20/1398-0954 про усунення виявлених порушень (а.с.49).

Вищезазначений акт позивачем отриманий особисто, жодних зауважень чи заперечень до нього додано не було.

Представники позивача, заперечуючи проти висновків акту перевірки пояснили суду, що згідно з платіжною відомістю №24 на виплату індексації за червень - листопад 2017 року, 7 грудня 2017 року виплачено індексацію наступним працівникам: ОСОБА_5 - 409,58 грн.; ОСОБА_4 - 50,16 грн.; ОСОБА_6 - 119,78 грн (а.с. 24).

Копія вказаної відомості була надана головному державному інспектору з питань праці відділу додержання законодавства про працю зайнятість та інших нормативно - правових актів ОСОБА_3 та не взята ним до уваги.

Крім того, представники позивача зазначили, що в акті перевірки встановлено порушення не проведення індексації по 4 працівникам. Проте, до позивача застосовано штраф у розмірі 96 000 грн, отже, штраф застосовано лише по 3 працівниках.

Також представники позивача зазначили, що перевірка проведена з порушенням норм законодавства, а саме: перевіряючий не предявив наказ на проведення перевірки, не відбувся виїзд до господарських одиниць позивача, пояснення працівників не відбиралися.

На такі пояснення представника позивача суд зазначає таке.

Відповідно до статті 95 Кодексу законів про працю України, мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними у гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (зі змінами та доповненнями). Зазначений Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Згідно з п. 5 зазначеного Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 абс 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшо: індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначеню грошових доходів населення.

Як встановлено під час інспекційного відвідування, підвищення заробітної плати найманих працівників позивача (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7В.) відбулося в січні 2017 року (підвищення мінімального розміру заробітної плати), а тому їй повинні бути нараховані та виплачені такі суми індексації заробітної плати 06.2017 3262,31 грн, 07.2017 3262,31 грн, 08.2017 3262,31 грн, 09.2017 3316,20 грн, 10.2017 3316,20 грн, 11.2017 3316,20 грн.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 прийнята на новостворену посаду продавця у липні 2017 року.

Виходячи з положень п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, якщо працівник прийнятий на новостворену посаду, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації повинно здійснюватися з наступного після створення посади місяця. Тобто «базовим» місяцем для працівника в таких ситуаціях є місяць створення нової посади (її введення в штатний розпис).

Таким чином, під час проведення інспекційного відвідування інспектором помилково прийнято рішення про необхідність проведення індексації заробітної плати ОСОБА_7 і тому в оскаржуваному рішення санкції до позивача застосовані по трьом працівникам, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Крім того, як пояснив представник відповідача в описовій частині постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26.12.2017 № 23-14-20/1398-679 допущено технічну помилку в зазначенні кількості працівників, щодо яких встановлено порушення (« 4-м» (чотирьом) замість « 3-м» (трьом).

Щодо посилань позивача на відсутність у його діях порушень вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст.ст. 12, 33 Закону України «Про оплату праці», у звязку з поданням працівниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заяв про нарахування та виплату їм індексації заробітної плати одноразово в кінці 2017 року суд зазначає таке.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до пп. 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за № 114/8713, суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати.

Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, а тому до строків її нарахування та виплати застосовуються законодавчо визначені вимоги щодо строків нарахування та виплати заробітної плати.

Таким чином, написання працівниками заяв про проведення індексації їхньої заробітної плати одноразово за рік не звільняє позивача від обовязку розрахувати індексацію заробітної плати, зняти суму індексації в банку, оприбуткувати у касі підприємства і, якщо працівник не отримав заробітної плати після закінчення трьох робочих днів, скласти відомість депонованих сум та здати неодержану працівником суму заробітної плати в банк.

Якщо заробітну плату на підприємстві перераховують на зарплатні картки, то роботодавець зобовязаний перераховувати її працівнику у дні, встановлені для виплати заробітної плати, незалежно від бажання працівника.

Факт не проведення позивачем нарахування індексації заробітної плати протягом 2017 року підтверджується даними розрахункових листків по найманих працівниках за 2017 рік, а також змістом наказу від 01.12.2017 № 4 «Про нарахування індексації» (а.с. 51-57).

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачено відповідальність юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Зазначені штрафи є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачений частиною другою статті 265 КЗпП України, визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (зі змінами та доповненнями) (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад та їх заступниками.

Пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа), а пункт 4 цього Порядку передбачає, що справа розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Згідно пункту 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Згідно з положеннями зазначеного вище пункту штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади.

26.12.2017 заступником начальника Управління Держпраці у Черкаській області ОСОБА_8 винесено постанову про накладення штрафу № 23-14-20/1398-679, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 96 000,00 (девяносто шість тисяч) грн. на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку доводам позивача щодо неможливості застосування до нього штрафних санкцій, у зв'язку з виконанням припису від 06.12.2017 №23-14-20/1398-09541, суд зазначає таке.

Нормами статті 259 Кодексу законів про працю України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Державну службу з питань праці» таким органом є Державна служба України з питань праці (Держпраці) №96 від 11.02.2015 року (далі - Положення №96).

Згідно з частинами 4, 5 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 6 Положення №96 органи Держпраці для виконання покладених на неї завдань серед іншого мають право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення, фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Тобто, виявивши в ході проведення контрольного заходу інші порушення прав найманих працівників, відповідач зобов'язаний їх фіксувати та вживати заходи, передбачені законодавством.

Відповідно до частини 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Згідно з частиною 11 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про відсутність підстав для застосування до нього штрафу, у зв'язку з повним виконанням ним припису №23-14-20/1398-0954 від 06.12.2017 на підставі частини 11 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Зазначена норма не входить до переліку норм, визначених частиною 5 статті 2 цього Закону, тому не може бути застосована при притягненні позивача до відповідальності. Позивача притягнуто до відповідальності в порядку статті 265 Кодексу законів про працю України, що є спеціальною нормою, і підставою для такого притягнення є вчинення порушення законодавства про працю. Зазначена норма не містить будь-яких виключень та підстав для звільнення від відповідальності.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що пунктом 29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, встановлено, що заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Також, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 не передбачена можливість звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності у формі штрафу внаслідок виконання вимог припису, а також у зв'язку з малозначністю чи формальністю вчинених порушень.

Окрім того, доводи позивача щодо неправомірності проведенні інспекційного відвідування судом не приймаються до уваги, оскільки процедурні порушення є підставою для недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки особою, стосовно якої така перевірка призначена.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись ч. 2 статті 2 КАСУ, зобовязаний перевірити рішення суб'єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя В.П. Тимошенко