Справа № 806/2567/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"07" березня 2018 р. Справа № 806/2567/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Шевчук С.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Єфремової О.С.,

представника апелянта ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "09" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправними відмови та дій, зобов'язання повторно розглянути заяву і надати дозвіл на розробку проекту землеустрою , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом № В-12741/0-10430/6-17 від 13.09.2017 року;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) від 28 серпня 2017 року зареєстрована за № В-12741/0/5-17;

- зобов'язати відповідача надати ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) дозвіл на розробку проекту землеустрою згідно поданої заяви;

- стягнути на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області сплачений судовий збір.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.10.2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом № В-12741/0-10430/6-17 від 13.09.2017 року.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 28.08.2017 року (вхідний № В-12741/0/5-17 від 28.08.2017) та прийняти рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України.

В решті позовних вимог відмовлено.

Присуджено ОСОБА_4 понесені ним судові витрати у розмірі 875,94 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Не погоджуючись з постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позову. В апеляційній скарзі зазначив, що за результатами розгляду клопотання позивачу обґрунтовано відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння, оскільки вимоги Постанови КМ України №413 від 07.06.2017 є обов'язковими до виконання. Тому з урахуванням того, що позивач буде вперше орендувати земельну ділянку позивачу та з врахуванням вказаної постанови позивачу правомірно рекомендовано первинну оренду земельної ділянки укладати строком на 7 років. Також зазначив, що суд першої інстанції втрутився в їх дискреційні повноваження. Крім того, посилається на те, що вимога щодо зобов'язання відповідача прийняти конкретно визначені рішення є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 28.08.2017 року ОСОБА_4 звернувся із заявою (а.с. 11) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (зареєстрована за № В-12741/0/5-17 від 28.08.2017), в якій просив видати наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "Для сінокосіння і випасання худоби» (код КВЦПЗ А 01.08) орієнтовною площею 45.0000 (сорок п'ять) га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 13.09.2017 №В-12741/0-10430/6-17 (а.с. 10) повідомило ОСОБА_4, що відмовляє у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, так як ОСОБА_4 у поданій заяві від 28.08.2017 року вказано строк оренди 49 років, тобто більше 7 років.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що відмова відповідача у надані позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є протиправною, а тому задовольнив позов.

Надаючи оцінку правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 1 ст. 34 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Земельний кодекс України), громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності наведені у статті 116 Земельного кодексу України, зокрема, частиною першою цієї статті визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За змістом положень частини 1 і 3 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

В силу приписів частини третьої статті 134 Земельного кодексу України, земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Відповідно до частини другої статті 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно зі абз. 1, 2 ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Відповідно до положень 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування.

При цьому підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом першої інстанції було досліджено матеріали, які подавались позивачем разом з заявою, та встановлено, що позивач при зверненні до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки подав всі необхідні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України.

Однак, відповідач відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв'язку з тим, що у відповідності до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними земельні ділянки сільськогосподарського призначення передаються в оренду лише за результатами земельних торгів та за наявності агрохімічного паспорта земельної ділянки. Постанова КМУ № 413 від 07.06.2017 "Про деякі питання удосконалення в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", на яку посилається у листі-відмові Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності у користування громадянам, а лише затверджує стратегію (план діяльності на певний період - прим.суду) удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ГУ Держгеокадастру у вказаній відмові не зазначено жодної з підстав, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України , для відмови в наданні позивачу за його заявою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, що тим самим свідчить про те, що відповідач діяв всупереч нормам Земельного кодексу України (аналогічного висновку дійшов і суд першої інстанції).

Крім цього, колегія суддів зазначає, що із аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України вбачається, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Згідно діючого правового регулювання земельних відносин у державі, право розпорядження землями сільськогосподарського призначення відбувається виключно на підставі норм Земельного кодексу України, а тому відповідачем безпідставно та протиправно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Безпідставними є посилання скаржника на приписи ст.124 Земельного кодексу України, яка визначає, зокрема, передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, за результатами проведення земельних торгів. Слід вказати, що передумовою передачі земельної ділянки слугує позитивне поетапне вирішення певних стадій процесу передачі земельної ділянки, зокрема, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, розроблення проекту землеустрою, погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, встановленому статтею 186- 1 Земельного кодексу України. В даному випадку позивачем ставиться питання щодо незаконності відмови йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, тобто вирішення першого етапу процесу передачі земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Що стосується доводів відповідача про втручання у його дискреційні повноваження, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Практика Європейського суду однозначно свідчить про те, що рішення прийняті в рамках дискреційних повноважень, але з порушенням принципів ефективного захисту прав і свобод громадян, були визнані Європейським судом з прав людини порушенням Європейської Конвенції з прав людини і основних свобод, ( наприклад, справа "Волоха проти України").

Отже, відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв всупереч положенням Земельного кодексу України, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що для повного захисту прав позивача необхідно визнати протиправною відмову відповідача, викладену у листі від від 13.09.2017 №В-12741/0-10430/6-17 щодо надання ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби орієнтовною площею 45,00 га , яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 28.08.2017 року.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Щодо вимоги про стягнення на користь ОСОБА_4 судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу та витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Позивач просить відшкодувати витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту в сумі 921,46 грн.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України .

Згідно п.5 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

На підтвердження витрат у сумі 487,38 грн. (282км*7л/100км*24,69грн./л) та 434,08 грн (282км*7л/100км*21,99грн./л) позивачем надано скріншоти калькулятора палива та відстані проїзду Київ-Житомир-Київ , посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та квитанція про сплату позивачем вартості пального від 24.01.2018 року та від 05.03.2018 року .

Згідно з матеріалами справи, позивач прибув в судове засідання 31.01.2018 року та 7.03.2018 р.

Таким чином, судові витрати позивача складають 921,46 грн. та підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "09" жовтня 2017 р. без змін.

Присудити ОСОБА_4 понесені ним судові витрати у розмірі 921,46 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: С.М. Шевчук

В.Б. Шидловський

Повне судове рішення складено "07" березня 2018 р.