Справа № 320/1574/17-а(2-а/320/90/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2018 рокусправа № 320/1574/17-а(2-а/320/90/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Юрко І.В.
судді: Чумака С.Ю. Шальєвої В.А.
секретарі судового засідання: Федосєєвій Ю.В.,
за участі представника відповідача Корольова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Міністерства Оборони України на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року у справі №320/1574/17-а (головуючий І-ї інстанції - Фомін В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач 02.03.2017 року звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Міністерства Оборони України, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статі 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

- стягнути з відповідача на його користь вказану одноразову грошову допомогу у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушені норми матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу в Республіці Афганістан в період з грудня 1979 року по квітень 1980 року, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 (а.с.13).

Згідно довідки Військового комісара Мелітопольсько-Веселівського ОРВК вбачається, що ОСОБА_1 , 1950 року народження, дійсно є пенсіонером Міністерства Оборони, учасником бойових дій (а.с.12).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 16.10.2012 року ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с.6).

Управлінням праці та соціального захисту населення Малітопольської міської ради Запорізької області 24.10.2012 року позивачу видано посвідчення інваліда другої групи серії НОМЕР_2 , відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.5).

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №762 від 08.11.2005 року захворювання прапорщика у відставці ОСОБА_1 , 1950 р.н.: «Гіпертонічна хвороба Іст., нейросенсорна туговухість на обидва вуха, початкова стадія. Пародонтоз запально-дистрофічна форма, хронічний перебіг, ІІ ст. Варикоцеле зліва», по яким він був визнаний непридатним до льотної роботи борт стрілком дійсно пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с.10).

В листопаді 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Департамент фінансів Міністерства оборони України листом №3/6/487 від 10.02.2017 року повідомив позивача, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 10 лютого 2017 року дійшла висновку про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, оскільки він звільнений з військової служби (1988 рік) до набуття чинності Закону України від 03.11.2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», яким запроваджено виплату такої допомоги, а інвалідність йому встановлена до 01.01.2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.14).

Позивач не погодився з такими діями відповідача та оскаржив їх до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, він має право на одноразову грошову допомогу згідно з положеннями ч.2 ст.16 Закону №2011, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправним відмови відповідача у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, як особі звільненої з військової служби, інвалідність якої настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 року №2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту - Закон №2232).

Відповідно до ст.41 Закону №2232 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту - Закон №2011).

Зокрема, розділом 2 Закону №2011 встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Частиною 2 ст.16 Закону №2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року №499 (далі по тексту - Порядок №499) (в редакції на час встановлення позивачу інвалідності) встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

14 січня 2014 року набрав чинності Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі по тексту - Порядок №975), яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 Постанови №975 встановлено, що особи, які до набрання чинності Порядку, затвердженого цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, що зазначена у довідці МСЕК.

Як зазначалось вище, згідно довідки до акту огляду МСЕК від 16.10.2012 року ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, а тому позивач з урахуванням наведених вище норм законодавства має право на отримання одноразова грошова допомога військовослужбовцям.

Рішенням комісії Міністерства оброни України з розгляду питань із призначення ти виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (викладене у вигляді протоколу №12 від 10.02.2017 року) відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (пункт 72).

Підставою для відмови зазначено відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки він звільнений з військової служби (1988 рік) до набуття чинності Закону України від 03.11.2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», яким запроваджено виплату такої допомоги, а інвалідність йому встановлена до 01.01.2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.146).

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку №499 передбачено, що одноразова грошова допомога військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби виплачується інвалідам ІІ групи у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція застосування норм матеріального права висловлена в постановах Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року (справа № 21-135а15), від 18.11.2014 року (справа № 21-446а14).

Враховуючи, що інвалідність позивача настала в результаті захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, то на момент звернення з відповідною заявою до відповідача ОСОБА_1 мав право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до ч.2 ст.16 Закону №2011.

При цьому, як вбачається із документів, наявних в матеріалах справи, ІІ група інвалідності позивачу встановлена саме на підставі захворювань, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби під час бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан.

Посилання апелянта на ту обставину, що висновок МСЕК надавався вже повторно, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки така обставина мала би значення, якщо б особі вже проводилась виплата вказаної грошової допомоги.

Апелянтом ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів щодо призначення та виплати раніше грошової допомоги позивачу за вказаних обставин, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

У відповідності до п.7 Порядку №499 керівник уповноваженого органу (за місцем проходження служби (зборів) або до військомату) подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Доводи відповідача про те, що позивач був звільнений з військової служби 09.05.1988 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (до речі, такі зміни стосувались лише розміру допомоги), висновків суду не спростовують та не свідчать про відсутність у ОСОБА_1 права на призначення вищевказаної допомоги.

Колегія суддів зазначає, що на момент встановлення позивачу інвалідності діяв закон, що передбачає виплату одноразової грошової допомоги по інвалідності в разі її встановлення після звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних відносинах, приймаючи рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відтак таке рішення належить скасуванню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно вийти за межі позовних вимог і зобов`язати Міністерство оборони України розглянути повторно документи ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», з урахуванням висновків суду у даній справі.

Вимоги позивача щодо стягнення з Міністерства оборони України одноразової грошової допомоги не підлягають задоволенню як такі, що заявлені передчасно, оскільки станом на час розгляду даної справи відповідного рішення щодо призначення вказаної допомоги уповноваженим органом не приймалось.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповне з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами п.3 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства Оборони України на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року у справі №320/1574/17-а задовольнити частково.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року у справі №320/1574/17-а скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оброни України з розгляду питань із призначення ти виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (викладене у вигляді протоколу №12 від 10.02.2017 року) в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи Запорізького ОВК щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 березня 2018 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: В.А. Шальєва