Справа № 813/4383/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/646/18
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя Качур Р.П., час ухвалення 11:17 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 29 грудня 2017 року),
в адміністративній справі № 813/4383/17 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ),
про визнання незаконним і скасування наказу,

встановив:
У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 41-кп від 22.03.2017 р. в частині стягнення з позивача 639598,70 грн..
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 01.12.2017 року відкрито провадження в даній адміністративній справі.
Відповідачем по справі подано до суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду, відповідно до ст.100, п.9 ч.1 ст.155 КАС України (в редакції станом на момент подання вказаного клопотання), у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.
Позивачем по справі подано до суду першої інстанції заяву про поновлення строку для звернення до адміністративного суду. Мотивована заява тим, що місячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом слід обчислювати з 01.11.2017 р., тобто з дня завершення досудового врегулювання спору отримання рішення відповідача про відмову у задоволенні звернення щодо зміни оскарженого наказу.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2017 р. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до адміністративного суду з позовом. Задоволено клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу.
З цією ухвалою суду першої інстанції від 26.12.2017 року не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду незаконна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що невірним є висновок суду першої інстанції про те, що звернення військовослужбовця з рапортом до вищого командира не передбачено ніяким нормативно-правовим актом, оскільки таке право передбачено Конституцією України, законами та Дисциплінарним статутом ЗСУ. Зокрема, статтею 110 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів досудового розслідування та інших державних органів. На думку апелянта невірним є висновок суду першої інстанції, що законодавством не встановлено можливості досудового оскарження рішення про притягнення до матеріальної відповідальності, а отже позивачем пропущено строк для звернення до суду. Вказує апелянт, що його письмове звернення (рапорт) від 27.10.2017 року щодо внесення змін до наказу № 41-кп від 22.03.2017 р. є досудовим порядком вирішення спору. Отже, право звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом відраховується з часу отримання відповіді №14/2972 від 01.11.2017 року за результатами досудового врегулювання спору, тобто із 01.11.2017 року. Оскільки позов до суду ОСОБА_1 подав 30.11.2017 року, тобто в межах місячного строку з дня отримання відповіді, то у суду першої інстанції не було підстав для залишення позову без розгляду.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 26.12.2017 р. і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач апеляційної скарги не визнав, суду апеляційної інстанції подав відзив, просить оскаржену ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.
Частинами 1, 3 статті 99 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року, тобто на час подачі даного адміністративного позову), було встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Аналогічні правові приписи містяться і в частинах 1, 5 статті 122 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017 року), де вказано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно п.10 розділу VІІ Перехідних положень КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017 року, тобто на час винесення судом першої інстанції ухвали від 26.12.2017 року), якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
При вирішенні питання щодо дотримання позивачем ОСОБА_1 строку звернення до суду із даним адміністративним позовом та наявності підстав для визнання поважними причин пропуску такого строку, судом першої інстанції вірно враховано, що позивач власноручно вчинив відмітку на наказі №41-кп від 22.03.2017 року про ознайомлення 24.03.2017 року із цим наказом від 22.03.2017 року.
Тому, саме з цієї дати у позивача виникло право на оскарження цього наказу, а отже з цього часу слід обраховувати місячний строк звернення до адміністративного суду.
Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що відповідна позовна заява подана до суду 30.11.2017 року за вх. № 28297, що підтверджується відміткою Львівського окружного адміністративного суду.
Тобто адміністративний позов подано з пропуском місячного строку.
При вирішенні заяви позивача щодо поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що предметом розгляду у межах вказаної адміністративної справи є наказ Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 41-кп від 22.03.2017 року про притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності у вигляді стягнення 639598,70 грн.. Факт ознайомлення з оскарженим наказом 24.03.2017 року позивач не заперечує, однак зазначає, що ні у рішенні Збаразького районного суду Тернопільської області від 29.03.2017 року у справі 598/133/17, ні у вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12.05.2017 року така сума не значиться. 27.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом до відповідача про внесення змін до наказу Кінологічного навчального центру № 41-кп від 22.03.2017 року, в частині погашення завданого державі збитку, враховуючи рішення Збаразького районного суду Тернопільської області змінивши суму 639598,70 грн. на 201898 грн.. Згідно з відповіддю за № 14/2972 від 01.11.2017 року, позивача повідомлено, що на виконання висновку службового розслідування затвердженого начальником Західного регіонального управління «По факту втрати персоналом прикордонної комендатури швидкого реагування Кінологічного навчального центру теплової камери FLIP BHS-XR з об`єктивом 100 мм № 118129» Кінологічним навчальним центром 22.03.2017 року видано наказ №41кп «Про притягнення до матеріальної відповідальності». Згідно п.14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі підстав для внесення змін до наказу Кінологічного навчального центру від 22.03.2017 року № 41-кп «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» немає.
Відносно доводів апелянта про те, що місячний строк звернення до адміністративного суду ним не пропущено, оскільки такий строк слід відраховувати із 01.11.2017 року, тобто з часу отримання відповіді №14/2972 від 01.11.2017 року на його рапорт від 27.10.2017 року щодо внесення змін до наказу № 41-кп від 22.03.2017 р., за результатами досудового врегулювання спору, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст.99 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року), якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Саме ця редакція КАС України підлягає до застосування, оскільки була чинною на час розглядуваних правовідносин і на час звернення позивача до адміністративного суду із розглядуваним позовом.
При цьому, слід врахувати, що згідно п.23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної ради України № 243/95-ВР від 03.06.1995, військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. Якщо шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин. Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.
Статтею 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем у місячний строк наказу № 41-кп від 22.03.2017 р. не було оскаржено.
Позивач не звернувся із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність відповідача, а з рапортом, в частині погашення завданого державі збитку, а саме, зміни суми стягнення, зважаючи на судові рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 29.03.2017 року про відшкодування збитків в сумі 201898 грн. та вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12.05.2017 року, яким позивача визнано винним в скоєнні злочину, що передбачений ч.2 ст.413 КК України та призначено узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді одного року шести місяців службового обмеження для військовслужбовців з відрахуванням 10% грошового забезпечення в дохід держави.
Судом першої інстанції вірно вказано, що позивач має право оскаржувати дії та рішення відповідача або шляхом звернення зі скаргою до вищого командира, або до суду.
Таким чином, в даному випадку звернення військовослужбовця до вищого командира не є досудовим порядком вирішення спору в розумінні частини 4 ст.122 КАС України та ч.4 ст.99 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року).
Слід також зазначити, що рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 29.03.2017 року стягнено з ОСОБА_1 збитки нанесені державі в розмірі 201898 грн.. Наказом Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 41-кп від 22.03.2017 року ОСОБА_1 притягнено до підвищеної матеріальної відповідальності, застосованої за результатами службового розслідування.
Звернення позивача до відповідача із рапортом від 27.10.2017 року про приведення у відповідність оскарженого наказу щодо застосування підвищеної матеріальної відповідальності із сумою завданих збитків у зв`язку з втратою теплової камери не може розцінюватися судом як досудовий порядок вирішення спору в розумінні частини 4 статті 99 КАС України (в редакції чинній на час розглядуваних правовідносин).
Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропущення строку є причини, які не залежать від волі позивача та виключають (ускладнюють) можливість його звернення до суду з адміністративним позовом у визначений законом строк. Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними доказами, та доданих до неї матеріалів.
Так, у розумінні статті 100 КАС України, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.
Позивачем не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій жодних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали позивачу звернутися за захистом порушеного права у строки, встановлені статтею 99 КАС України (в чинній на той час редакції).
Одночасно судом першої інстанції вірно зроблено викликання на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Каменівська проти України», де в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 р. вказано, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Враховуючи істотний пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність будь-яких обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску поважними, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, тобто з підстав пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду і відсутності підстав для визнання судом поважними причин пропуску такого строку.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.
Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 813/4383/17 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання незаконним і скасування наказу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов
Повний текст постанови складено 15.03.2018 року