Справа № 810/1682/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1682/17 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОНАТА-ТОРГ" до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОНАТА-ТОРГ" (далі - позивач, ТОВ "СОНАТА-ТОРГ") звернулось до суду з позовом до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ТОВ "СОНАТА-ТОРГ" зареєстровано юридичною особою з 30.05.2014 року, як платник податків перебуває на обліку в органах державної податкової служби з 02.06.2014.

ТОВ «Трейд-Сервіс Груп» зареєстровано юридичною особою з 20.07.2009 року, як платник податків перебуває на обліку в органах державної податкової служби з 21.07.2009.

Основними видами діяльності ТОВ «Трейд-Сервіс Груп» є складське господарство (код 52.10), діяльність у сфері права (код 69.10), діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування (код 69.20).

Податковим органом на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України, відповідно до наказу від 25.10.2016 №437 та направлення від 25.10.2016 №357 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "СОНАТА-ТОРГ" з питань дотримання податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Трейд-Севіс Груп» за березень 2015 року.

За результатами перевірки податковим органом складено Акт від 11.11.2016 №154/10-13-14-04/39234727, згідно висновків якого, перевіркою встановлено порушення позивачем зокрема: п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 64266,00 грн.; п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24 Декларації) на суму 71407,00 грн., за березень 2015 року.

Податковим органом в акті перевірки встановлено, що за даними акту приймання-передачі наданих послуг не вбачається можливим встановити зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, вказані лише узагальнюючі дані переліку ймовірних виконаних послуг. Перевіркою не вдалось встановити послуг наданих підприємством ТОВ «Трейд-Сервіс Груп» на користь ТОВ «СОНАТА-ТОРГ», у зв'язку з цим, ТОВ «Трейд-Сервіс Груп» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення фінансово-господарських операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту. Таким чином взаємовідносини між ТОВ «СОНАТА-ТОРГ» та ТОВ «Трейд-Сервіс Груп» за березень 2015 року мають ознаки нереальності їх здійснення, не мали реального характеру, а отже послуги не надавались.

На підставі Акту перевірки від 11.11.2016 №154/10-13-14-04/39234727 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 64266 грн. та №, яким застосовано штрафних санкцій на суму 71407 грн..

Позивачем оскаржено податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку та рішенням ДФС України від 20.04.2017, податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вважаючи, що дані податкові повідомлення-рішення є протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 цього Кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

До витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування з податку на прибуток, згідно абзацу «г» підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Кодексу, відносяться витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів, які входять до групи витрат на збут, що включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт та наданням послуг.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Кодексу).

Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 185.1 статті 185 Кодексу до об'єкта оподаткування податком на додану вартість відноситься постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Податковим кредитом, у розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктами 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка має містити визначені цією статтею обов'язкові реквізити.

Згідно пункту 201.4 статті 201 Кодексу податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця.

Приписами пунктів 201.7, 201.8, 201.10 статті 201 Кодексу встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, формування податкового кредиту та витрат, що враховують при обчисленні об'єкта оподаткування з податку на прибуток, є відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті.

За визначеннями цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, необхідною умовою для віднесення вартості придбаних платником податків товарів та послуг до витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, а сум сплаченого ПДВ - до податкового кредиту, є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, між ТОВ «СОНАТА-ТОРГ» (замовник) та ТОВ «Трейд-Сервіс Груп» (виконавець) укладено договір надання логістичних послуг № 11П від 05 лютого 2015, відповідно до якого виконавець зобов'язаний надати комплекс послуги пов'язаних із зберіганням, складським обслуговуванням, організацією та забезпеченням переміщення вантажів замовника, проведення інвентаризації. Включає, але не обмежується наступними видами робіт/послуг: прийом вантажу, складування, зберігання, накопичення, сортування, подрібнення, пакування, пакетування, навантаження/розвантаження, здача, доставка, документів.

На виконання умов укладеного договору сторонами оформлено декларація виконаних робіт (послуг), податкова накладна №11 від 31.01.2015, журнал обліку товарів, що надійшли за березень 2015 р., прибуткові ордера № СТ-11, № СТ-12, № СТ-14, № 35, № 36, № СТ-16, № СТ-19, № 44, № 46, № 49, № 50, № СТ-20, № 51, № 52, № 53, картки № 1-60 складського обліку товарів та акти приймання-передачі наданих послуг.

Всі документи мають заповнені реквізити, підписувались уповноваженими особами вказаного контрагента та позивача, крім того податкова накладна зареєстрована в реєстрі накладних. Суму податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними позивачем включено до складу податкового кредиту відповідного періоду та включено до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідний період.

Оплата по даних операціях здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки вищезазначеного контрагента, що підтверджується платіжними дорученнями №1140, №1141 від 08.04.2015 та №1202 від 22.04.2015.

Також 05.02.2015 між ТОВ «СОНАТА-ТОРГ» (замовник) та ТОВ «Трейд-Сервіс Груп» (виконавець) укладено договір про надання послуг №20П, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець особисто чи/або із залученням третіх осіб зобов'язується надати інформаційно-консультаційні послуги, а саме: надання інформаційно-консультаційні послуги з юридичних питань; надання усних і письмових консультацій, довідок і роз'яснень за законодавством України; підготовка і укладення різного роду договорів, що укладаються Замовником з третіми особами; розробка переддоговірних угод, клопотання, претензії, позовних заяв, а також інших документів, пов'язаних з підприємницькою діяльністю Замовника і що носять правовий характер; консультації, укладення, довідки з правових питань, що виникають в діяльності Замовника; надання допомоги в організації контролю за виконанням зобов'язань за різними внутрішньогосподарськими договорами Замовника; інші види робіт за запитом.

На виконання умов укладеного договору сторонами оформлено акт приймання-передачі наданих послуг №12 від 31.03.2015 з переліченими послугами згідно договору №20П та оформлені документи, які були надані позивачу в процесі виконання даного договору (арк.39-195 т.2), заява про проведення робіт з 01.03.2015 по 31.03.2015, податкова накладна №12 від 31.03.2015.

Всі документи мають заповнені реквізити, підписувались уповноваженими особами вказаного контрагента та позивача, крім того податкова накладна зареєстрована в реєстрі накладних. Суму податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними позивачем включено до складу податкового кредиту відповідного періоду та включено до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідний період.

Оплата по даних операціях здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки вищезазначеного контрагента, що підтверджується платіжними дорученнями №1142 від 08.04.2015 та №1201 від 22.04.2015.

Також, судом першої інстанції встановлено, що основним видом економічної діяльності позивача є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Так, позивачем були укладені договори поставки з постачальниками - ТОВ «ФУДЛАЙК» № 152 від 16 червня 2014 року, ПП «СОНАТА-ТОРГ» № 01/07/01 від 01 липня 2014, відповідно до умов яких постачальники зобов'язуються передати у власність позивача товар згідно накладних, а позивач зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цих договорів. На виконання умов цих договорів позивачем був придбаний товар згідно видаткових накладних № 51 від 30 березня 2015 p., № 46 від 23 березня 2015 p., № 35 від 16 березня 2015 p., № 36 від 16 березня 2015 p., № 44 від 23 березня 2015 p., № 53 від 30 березня 2015 p., № 51 від 30 березня 2015 p., №49 від 26 березня 2015 p., № 50 від 26 березня 2015 p., № СТ-12 від 02 березня 2015 p., №СТ-11 від 02 березня 2015 p., № СТ-14 від 09 березня 2015 p., № СТ-16 від 16 березня 2015 p., № СТ-19 від 23 березня 2015 p., № СТ-20 від 30 березня 2015 р.

Отриманий товар, який прибув на склад позивача та був предметом надання логістичних послуг ТОВ «ТРЕЙД-СЕРВІС ГРУП» був в подальшому відвантажений покупцю - ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері Україна» згідно умов договорів поставки № 26321 від 01.07.2014, № 26295 від 01.08.2014 р., згідно видаткових накладних № ST- від 30 березня 2015 p., №ST-58 від 30 березня 2015 p., №ST-54 від 30 березня 3015 p., №ST-47 від 30 березня 2015 p., №ST-45 від 30 березня 2015 p., №SТ-91 від 06 березня 2015 р.

На підтвердження наявності у позивача складського приміщення надано договір оренди нежитлового приміщення № 3005/2 від 30 травня 2014 року, що укладений між ТОВ «ЮТА СЕРВІС» та ТОВ «СОНАТА-ТОРГ». Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «СОНАТА-ТОРГ» орендує складські приміщення загальною площею 467 м. кв., що розташовані за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Чайка, 16. Також сторонами до даного договору укладено додаткові угоди.

Доступ осіб виконавця, які виконували роботи на складі, здійснювався за тимчасовими електронними перепустками, які були видані ТОВ «ЮТА СЕРВІС» згідно поданої позивачем заяви, яка додана до матеріалів справи.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт реальності виконання господарських договорів, укладених позивачем з ТОВ «ТРЕЙД-СЕРВІС ГРУП» підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності; складені сторонами правочинів первинні документи містять повну інформацію про надані послуги та товари, їх кількісне та вартісне вираження.

У період виконання договорів ТОВ «ТРЕЙД-СЕРВІС ГРУП» було зареєстроване у встановленому законом порядку, як юридична особа та зареєстрована платником податку на додану вартість.

У свою чергу, з урахуванням видів діяльності позивача за КВЕД, наявні первинні документи фінансового та податкового обліку позивача у сукупності свідчать про використання позивачем отриманих від ТОВ «ТРЕЙД-СЕРВІС ГРУП» послуг у своїй господарській діяльності, що підтверджує реальність виконання наведених вище операцій.

За таких обставин, позивач правомірно формував витрати та відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість за перевірений період по спірним операціям.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Здійснення господарської діяльності контрагента не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. Проте, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів відсутності у контрагента позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення з ним вказаного вище правочину, зокрема, того, що вказана юридична особа не була зареєстровані в якості платника податку на додану вартість або того, що їхня реєстрація платником податку на додану вартість була анульована до спірного періоду.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання контрагентом свої зобов'язання зі сплати податку.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, судова колегія погоджується з висновком сулу першої інстанції про те, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню, а висновки податкового органу про відсутність реального здійснення операцій по взаємовідносинах позивача з вказаними контрагентами є безпідставними та непідтвердженими жодними доказами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 06 грудня 2017 року та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 16.03.2018 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Літвіна Н. М.