Справа № 805/679/18-а
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2018-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 р. Справа№805/679/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Словянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, зокрема, що у 1990 року позивачу було призначено пенсію за віком, а у 1999 року припинено її виплату у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання до Ізраїля. Оскільки Рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року визнано неконституційними положення Закону Україну України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії громадянам України, які постійно не проживають на її території. 03 липня 2017 року через свого представника звернулася до відповідача з особистою нотаріально посвідченою та апостильованою заявою про поновлення виплати пенсії, на що отримала відмову.

Вважаючи, що відповідачем порушено її право на пенсійне забезпечення, просила:

- зобовязати Словянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 07 жовтня 2009 року шляхом призначення її знову відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Відповідачем відзив на позовну заяву подано не було.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон АН 126905, виданий органом 0500 19 червня 1998 року, ізраїльське посвідчення особи № 320572555, видане Міністерством внутрішніх справ у м. Хайфи 11 травня 2014 року, ІПН НОМЕР_1.

10 серпня 1994 року за місцем проживання (м.Словянськ Донецька обл.) Управлінням праці та соціального захисту населення Словянської міської ради їй була призначена пенсія за віком, що підтверджено пенсійним посвідченням №55345, яке видано 18.01.1995 року.

З 1999 року виплату пенсій припинено у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон (Ізраїль).

30 травня 2017 року представник позивача на підставі нотаріальної довіреності подала до Словянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області особисту нотаріально посвідчену та апостильовану заяву позивача про поновлення виплати пенсії відповідно до рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року.

В задоволенні заяви листом від 20 липня 2017 року №26244/025 відмовлено з посиланням на те, що позивачем не дотримана вимога щодо особистого звернення з такою заявою, крім того після передачі у 2001 році органам Пенсійного фонду України функцій щодо призначення та виплати пенсії, пенсійні справи, по яким на цей час не було виплат, до органу Пенсійного фонду України передані не були.

Вказаний лист позивач отримала 19 серпня 2017 року.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З 01 квітня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 47 вказаного Закону пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 вказаного Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 вказаного Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки міжнародних договорів між Україною та державою Ізраїль стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося, то припиняючи виплату пенсії позивачу у зв'язку з її переїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю відповідач діяв відповідно до вимог законодавства, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року в справі № 25-рп/2009 положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року в справі № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, проголошеного статтею 46 Конституції України.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року - дня набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була припинена на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З цього часу орган Пенсійного фонду України має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 травня 2015 року у справі №21-168а15.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Згідно з абз. 2 п. 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, заява про припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, - через кожний рік дії такої довіреності тощо, подається пенсіонером (опікуном, піклувальником) особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п. 1.5 ч. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, тощо, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Відповідач зазначав, що позивач не знаходиться на обліку у відповідача, тому безпідставно звернулась до нього із заявою про поновлення виплати пенсії, яка ним не призначалась та не виплачувалась.

Проте, до виїзду на постійне місце проживання за кордон пенсія позивачу виплачувалась Управлінням праці та соціального захисту населення Словянської міської ради.

З 01 березня 2001 року, що не заперечується відповідачем, функції з призначення та виплати пенсії були передані до територіальних управлінь Пенсійного фонду України.

До виїзду за кордон позивач була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, та Управлінням праці та соціального захисту населення Словянської міської ради їй було призначено та виплачувалося пенсійне забезпечення, тому у 2017 році вона обґрунтовано звернулася до Словянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Оскільки позивач має законне право на поновлення виплати пенсії з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року, посилання відповідача на недотримання порядку звернення з вказаним питанням не є підставою для відмови в поновленні виплати пенсійного забезпечення та позбавлення особи права на соціальний захист.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, встановив, що право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Верховний суд України 06 жовтня 2015 року ухвалив постанову в справі №608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право (право на отримання пенсії) незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Враховуючи наведене порушені права позивача на отримання пенсії підлягають захисту.

Щодо позовних вимог в частині проведення компенсації втрати частини пенсії.

Відповідно до ч. ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регулює питання виплати пенсії за минулий час, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст. ст. 1 й 2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених стоків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (тобто, з 01 січня 2001 року). Під доходами у цьому законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.

Враховуючи наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобовязання відповідача поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 07 жовтня 2009 року, тобто з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України у справі № 25-рп/2009, з проведенням компенсації втрати частини доходів.

Щодо позовних вимог в частині проведення індексації пенсії.

Статтею 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачена індексація та перерахунок пенсій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

У частинах 4 та 5 цієї статті вказано, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень закону Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2003 року № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2008 року № 170 до Порядку проведення індексації грошових доходів населення внесено зміни. Зокрема, абзац другий пункту 2 Порядку викладено в редакції, згідно з якою індексації підлягають пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії.

Цією ж постановою пункт 3 Порядку доповнено новим абзацом - сьомим, згідно з яким до об'єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема, соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму).

В абзаці 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Позивачу призначено пенсію за віком.

На час виникнення спірних правовідносин коли позивач отримала відмову відповідача від 20 липня 2017 року в поновленні виплати пенсії, а також станом на день звернення до суду з даним адміністративним позовом, вказана постанова була чинною та підлягала застосуванню.

Отже, законодавство не передбачало проведення індексації пенсій, розміри яких обраховуються виходячи з прожиткового мінімуму.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 08 вересня 2015 року (справа № 21-606а15) та від 13 жовтня 2015 року (справа № 21-2389а15), в яких суд виходив з того, що до об'єктів індексації, визначених у пункті 2 Порядку, не відносяться, зокрема, соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»); додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму.

15 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року № 141, якою внесено зміни до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, зокрема:

пункт 2 викладено в редакції, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема пенсії;

у пункті 3 абзаци сьомий викладено в редакції, згідно з якою до об'єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму.

При цьому абз. 7 п. 3 Порядку містить перелік таких соціальних виплат, в якому пенсій, які обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не міститься.

Отже, саме з 15 березня 2018 року законодавством передбачено проведення індексації пенсій, які обчислюються виходячи з прожиткового мінімуму, що проводиться у встановленому порядку, і підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін (п. 1 Порядку).

Враховуючи наведене, оскільки факт порушення відповідачем прав та інтересів позивача в частині індексації пенсії не встановлено, і суд позбавлений права захистити права позивача на майбутнє, тому правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Словянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 07 жовтня 2009 року та провести компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84122, Донецька обл., м.Слов'яньск, пл.Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (Ізраїль, м.Кір'ям Хаім, вул.Атекума, 41/60, код ІПН НОМЕР_1) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 469 (чотириста шістдесят девять) грн. 87 (вісімдесят сім) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 20 березня 2018 року.

Суддя Логойда Т. В.