Справа № 805/3108/17-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року справа №805/3108/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника відповідача - Вірченка Ю.М., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у справі № 805/3108/17-а (головуючий І інстанції Кочанова П.В.), складену в повному обсязі 11 грудня 2017 року в м. Слов'янськ Донецької області за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення компенсації заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про:

- стягнення з відповідача заборгованості по компенсації за 30 днів невикористаної відпустки в сумі 1916,30 грн.;

- стягнення з відповідача компенсації заробітної плати за вересень, жовтень, листопад 2014 року у зв'язку порушенням строку її виплати (по липень 2017 року) в сумі 3 601,86 грн.;

- стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні за період з 05 листопада 2014 року по 22 серпня 2017 року за 689 робочих днів в сумі 65 413,66 грн. (загальна сума 70 931,82 грн.) (а.с. 3-5).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у справі № 805/3108/17-а позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_2 суму компенсації втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період вересень - листопад 2014 року в розмірі 3 601,86 грн. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільнені у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 05 листопада 2014 року по 04 серпня 2017 року в розмірі 76 230,96 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 70-74).

Не погодившись із судовим рішенням, Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі, включаючи оплату часу простою та компенсації за невикористану відпустку у загальному розмірі 19 385,93 гривень. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а позов задоволено частково.

Суму грошових коштів визначених у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а ОСОБА_2 виплачено 04 серпня 2017 року відповідно до її заяви від 25 липня 2017 року, тобто через 8 місяців після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Апелянт наголошує, що а ні при розгляді справи № 805/1224/16-а а ні справи № 805/3108/17-а не зазначено, що позивач працювала у день звільнення, відтак у відповідача відсутня вина щодо невиплати позивачу грошових коштів.

При цьому, у випадку відсутності особи на робочому місці у працедавця виникає обов'язок щодо остаточного розрахунку, починаючи з наступного дня після отримання від особи заяви щодо остаточного розрахунку.

Крім того, апелянт зазначає, що позивач раніше не зверталася з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, тому відсутня його вина щодо невиплати належних при звільненні позивачу сум в період з 10 травня 2016 року по 29 листопада 2016 року і до 25 липня 2017 року, тому і відсутні зобов'язання по виплаті відшкодування визначеному положеннями ст. 117 Кодексу Законів про працю України.

В той же час апелянт наголошує, що саме звернення позивача є її правом і не зобов'язує ГТУЮ у Донецькій області виплачувати грошові кошти за час затримки з розрахунком з огляду на те, що позивач проживає на непідконтрольній Українській владі території, а особова справа та первинні бухгалтерські документи ОСОБА_2 втрачені.

У зв'язку з чим, у Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відсутня вина щодо невиплати ОСОБА_2 належних звільненому працівникові сум в період з 10 травня 2016 року по 29 листопада 2016 року і до 25.07.2017 року ,тому відсутнє і зобов'язання по виплаті відшкодування, визначене положеннями статті 117 КЗпП України.

При цьому судом першої інстанції не взято до уваги те, що рішення по справі № 805/1224/16-а оскаржено в касаційному порядку (а.с. 79-84).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просила суд її задовольнити.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 в період з 15 жовтня 2010 року по 05 листопада 2014 року працювала на посадах спеціаліста І та ІІ категорій Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, про що є відповідні записи у трудовій книжці (а.с. 10).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року по справі № 805/1221/16-а, встановлено наступні обставини, які мають значення для вирішення даної справи (а.с. 12-17).

Наказом Головного управління юстиції у Донецькій області від 05 листопада 2014 року № 3087/1 ОСОБА_2 звільнено з посади спеціаліста І категорії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області 05 листопада 2014 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. При цьому, в наказі зазначено: виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 15 вересня 2014 року по 05 листопада 2014 року у кількості 04 календарних дні.

Згідно довідки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20 травня 2016 року за № 10-17-559, заборгованість із заробітної плати перед позивачем складала за вересень 2014 року - 1551,62 гривень, жовтень 2014 року - 2 210,15 гривень та за листопад 2014 року - 2 624,16 гривень, що становить 6 385,93 гривень. Також, в довідці вказано, що сума заробітної плати за період з вересня по листопад 2014 року, що підлягає виплаті на користь позивача за відрахуванням податків, зборів і обов'язкових платежів, складає 5092,50 гривень.

Довідкою Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29 серпня 2016 року № 10-17-1984 визначено, що сума нарахованого доходу позивача за вересень-листопад 2014 року становить 4369,63 гривень. Згідно довідки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 05 серпня 2016 року № 10-17-1813 підтверджено, що заборгованість відповідача перед позивачем в частині невиплати компенсації за 4 дні невикористаної частини щорічної основної відпустки становить 268,84 гривень.

Відповідною довідкою Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20 травня 2016 року № 8-17-560 підтверджено вислугу років, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років, а також підтверджено, що ОСОБА_2 працювала на посаді спеціаліста І категорії відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду встановлено наступні обставини, а саме: перебування ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в трудових правовідносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, факт її звільнення саме 05 листопада 2014 року з посади спеціаліста І категорії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, факт не здійснення остаточного розрахунку при звільненні та не виплати належних сум заробітної плати і компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки.

Крім того, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а встановлено, що розрахункові листи ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), щодо нарахованої заробітної плати за вересень-листопад 2014 року складає у загальній сумі 6 385,93 гривень.

Згідно розрахункових листків за:

- вересень 2014 року позивачу було нараховано: 609,00 гривень - оклад за 11 відпрацьованих днів, 20 % премії в сумі 121,80 гривень, ранг - 25,00 гривень, 30% надбавки - 209,22 гривень, відпускні - 996,00 гривень, вислуга 10% - 63,40 гривень індекс -73,08 гривень;

- жовтень 2014 року нараховано: оклад за 23 фактично відпрацьовані дні - 1218,00 гривень, премія 20% - 243,60 грн., ранг - 55,00 гривень, надбавка 30% - 420,09 гривень, вислуга 10% - 127,30 гривень, індекс - 146,16 гривень;

- листопад 2014 року нараховано: оклад за фактично відпрацьовані 3 дні - 182,70 гривень, премія 20% -36,54 гривень, ранг - 8,25 гривень, надбавка 30% - 63,02 гривень, компенсація відпускних за 34 дні - 2285,14 гривень, вислуга 10% - 19,10 гривень, індекс - 29,41 гривень.

Як вбачається зі службової записки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20 травня 2016 року № 10-17-559 кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем з заробітної плати за період вересень-листопад 2014 року станом на 20 травня 2016 року становить 5092,50 гривень. Крім того зазначено, що заробітна плата по серпень 2014 року виплачена позивачу у повному обсязі.

Відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 14 березня 2016 року № Д-368-0471 та від 20 травня 2016 року № 10-17-559, заборгованість відповідача перед позивачем за період з вересня по листопад 2014 року становить 6385,93 гривень.

Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області довідкою від 29 серпня 2016 року № 10-17-1982 визначило, що сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі позивачеві становить 4369,63 гривень, з яких: за вересень 2014 року - 1551,62 гривень, за жовтень 2014 року - 2210,15 гривень, за листопад 2014 року - 607,86 гривень. Сума кредиторської заборгованості зменшилась внаслідок виявлення помилки під час перевірки нарахованих сум, що належать до виплати позивачеві за кількість днів невикористаної щорічної основної відпустки.

ОСОБА_2 за листопад 2014 року, було нараховано: оклад за фактично відпрацьовані 3 дні - 182,70 гривень, премія 20% -36,54 гривень, ранг - 8,25 гривень, надбавка 30% - 63,02 гривень, компенсація відпускних за 34 дні - 2285,14 гривень, вислуга 10% - 19,10 гривень, індекс - 29,41 гривень. При цьому, фактично сума компенсації за частину невикористаної основної щорічної відпустки позивача становила 268,84 гривень за 4 (чотири) дні відпустки, а не 2285,14 гривень - за 34 (тридцять чотири) дні, як зазначено у розрахунковому листі за листопад 2014 року та раніше наданих позивачу та суду довідках.

Всі зазначені вище обставини встановлені в постанові Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а, яку ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року залишено без змін (постанова Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а набрала законної сили 29 листопада 2016 року).

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення по даній справі) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Спірним питання даної справи є правомірність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості по компенсації за 30 днів невикористаної відпустки, компенсації заробітної плати за вересень, жовтень, листопад 2014 року у зв'язку порушенням строку її виплати (по липень 2017 року) та стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні за період з 05 листопада 2014 року по 22 серпня 2017 року за 689 робочих днів (загальна сума 70 931,82 грн.).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_2 при звільненні не виплачено всі належні їй суми, відтак, відповідача зобов'язано нарахувати та виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки належних йому сум по день фактичного розрахунку. При цьому, позовні вимоги щодо стягнення суми компенсації втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період вересень - листопад 2014 року підлягають задоволенню в розмірі 3601,86 грн., а позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по компенсації за 30 (тридцять) днів невикористаної відпустки в сумі 1916,30 гривень задоволенню не підлягають, так як виконані за рішенням суду по справі № 805/1224/16-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що компенсація працівнику втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленим чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 Порядку проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно із даними Держкомстата індекси інфляції складають: за жовтень 2014 року - 102,4%, за листопад 2014 року - 101,9%, за грудень 2014 року - 103,0%, за січень 2015 року - 103,1%, за лютий 2015 року - 105,3%, за березень 2015 року - 110,8%, за квітень 2015 року - 114,0%, за травень 2015 року - 102,2%, за червень 2015 року - 100,4%, за липень 2015 року - 99,0%, за серпень 2015 року - 99,2%, за вересень 2015 року - 102,3%, за жовтень 2015 року - 98,7%, за листопад 2015 року - 102,0%, за грудень 2015 року - 100,7%, за січень 2016 року - 100,9%, за лютий 2016 року - 99,6%, за березень 2016 року - 101,0%, за квітень 2016 року - 103,5%, за травень 2016 року - 100,1%, за червень 2016 року - 99,8%, за липень 2016 року - 99,9%, за серпень 2016 року - 99,7%, за вересень 2016 року - 101,8%, за жовтень 2016 року - 102,8%, за листопад 2016 року - 101,8%, за грудень 2016 року - 100,9%, за січень 2017 року - 101,1%, за лютий 2017 року - 101,0%, за березень 2017 року - 101,8%, за квітень 2017 року - 100,9%, за травень 2017 року - 101,3%, за червень 2017 року - 101,6%, за липень 2017 року - 100,2%.

Отже, сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за вересень 2014 року складає 1353,01 гривень. Дана сума виникла з огляду на нижче вказані розрахунки суду першої інстанції (сума заробітної плати за вересень 2014 року перемножена на індекс інфляції за період з жовтня 2014 року по липень 2017 року) 1551,62 гривень x (1,024 x 1,019 x 1,030 x 1,031 x 1,053 x 1,108 x 1,140 x 1,022 x 1,004 x 0,990 x 0,992 x 1,023 x 0,987 x 1,020 x 1,007 x 1,009 x 0,996 x 1,010 x 1,035 x 1,001 x 0,998 x 0,999 x 0,997 x 1,018 x 1,028 x 1,018 x 1,009 x 1,011 x 1,010 x 1,018 x 1,009 x 1,013 x 1,016 x 1,002 x 100 -100)= 1551,62 x 87,20 = 1353,01 гривень.

Сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за жовтень 2014 року складає 1830,23 гривень. Дана сума виникла з огляду на нижче вказані розрахунки суду першої інстанції (сума заробітної плати за жовтень 2014 року перемножена на індекс інфляції за період з листопада 2014 року по липень 2017 року) 2210,15 гривень x (1,019 x 1,030 x 1,031 x 1,053 x 1,108 x 1,140 x 1,022 x 1,004 x 0,990 x 0,992 x 1,023 x 0,987 x 1,020 x 1,007 x 1,009 x 0,996 x 1,010 x 1,035 x 1,001 x 0,998 x 0,999 x 0,997 x 1,018 x 1,028 x 1,018 x 1,009 x 1,011 x 1,010 x 1,018 x 1,009 x 1,013 x 1,016 x 1,002 x 100 -100)= 2210,15 x 82,81 = 1830,23 гривень.

Сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за листопад 2014 року складає 482,64 гривень. Дана сума виникла з огляду на нижче вказані розрахунки суду першої інстанції (сума заробітної плати за листопад 2014 року перемножена на індекс інфляції за період з грудня 2014 року по липень 2017 року) 607,86 гривень x (1,019 x 1,030 x 1,031 x 1,053 x 1,108 x 1,140 x 1,022 x 1,004 x 0,990 x 0,992 x 1,023 x 0,987 x 1,020 x 1,007 x 1,009 x 0,996 x 1,010 x 1,035 x 1,001 x 0,998 x 0,999 x 0,997 x 1,018 x 1,028 x 1,018 x 1,009 x 1,011 x 1,010 x 1,018 x 1,009 x 1,013 x 1,016 x 1,002 x 100 -100)= 607,86 x 79,40 = 482,64 гривень.

Загальна сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати складає 3 665,88 грн.

Враховуючи те, що позивачем при поданні позову заяву про стягнення з відповідача компенсації заробітної плати за вересень, жовтень, листопад 2014 року у зв'язку порушенням строку її виплати (по липень 2017 року) заявлені позовні вимоги саме в сумі 3 601,86 грн., суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача саме цю суму( не виходячи за межі позовних вимог).

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільнені за період з 05 листопада 2014 року по 22 серпня 2017 року в сумі 65 413,66 гривень, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювальну ним суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 117 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При цьому, право працівника на отримання середнього заробітку на підставі статті 117 Кодексу законів про працю виникає за умови наявності у власника (роботодавця) перед працівником заборгованості зі сплати заробітної плати за відповідний період.

Наявність заборгованості Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перед ОСОБА_2 зі сплати заробітної плати за період вересень - листопад 2014 року та компенсації за невикористану відпустку за 4 (чотири) дні встановлено в постанові Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року по справі № 805/1224/16-а.

Тобто, вказане свідчить про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку має похідний характер.

Враховуючи вищевикладене, та те, що судом встановлено факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та проведення з ним остаточного розрахунку суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Фактичний розрахунок по заробітній платі та компенсації відбувся 04 серпня 2017 року, що не заперечується сторонами по справі.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу також роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що час затримки починається з винесення наказу про звільнення, а саме - 05 листопада 2014 року по день фактичного розрахунку, а саме - 04 серпня 2017 року.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності, є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Останніми відпрацьованими позивачем двома місяцями, що передували звільненню є вересень 2014 року (заробітна плата 1551,62 гривень) та жовтень 2014 року (2210,15). Кількість робочих днів за ці 2 місяці - 34 днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача для нарахування компенсації за час затримки становить 110,64 гривень (1551,62 гривень + 2210,15 гривень = 3761,77 гривень/34 днів = 110,64).

Кількість робочих днів з 05 листопада 2014 року по 04 серпня 2017 року відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік", листа від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік", листа від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" та листа від 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 становить 689 днів.

Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 76 230,96 гривень (110,64 гривень * 689 робочих днів).

Оскільки позивачем розрахунок проводився з помилковим визначенням заробітної плати за вересень 2014 року ( 1101,5 грн.) та жовтень 2014 року ( 2063.99 грн.) , суд апеляційної інстанції враховує арифметичну помилку при розрахунку та вважає правомірним прийняття рішення щодо стягнення суми розрахованої судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність виходу за межі позовних вимог, відповідно до положень ст.. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення судом першої інстанції) та стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільнені у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 05 листопада 2014 року по 04 серпня 2017 року в розмірі 76 230, 96 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що у нього відсутній обов'язок щодо виплати суми середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільнені у зв'язку з порушенням строків їх виплати при відсутності її на робочому місці, а такий обов'язок виникає тільки після надання заяви про проведення з нею остаточного розрахунку, яку позивач не надала, з огляду на те, що відповідач був зобов'язаний виплатити всі належні позивачу суми у день її звільнення, чого він не зробив.

При цьому, посилання апелянта на те, що протиправність дій і провина Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у невиплаті заробітної плати та остаточного розрахунку була встановлена постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/1224/16-а, але рішенням суду в даній справі дії протиправними не визнавались, відтак позовні вимоги про стягнення належних позивачу прав є необґрунтованими не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем порушені норми діючого законодавства в частині несвоєчасної виплати належних позивачу сум при звільненні.

Окрім того, відповідно до листа відповіді відповідача від 24.05.2017 року № Д-368-0826 на письмове звернення позивача ( а.с.11), вбачається, що після набрання чинності постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 805/1224/16-а 29 листопада 2016 року, відповідач не виконав рішення суду в добровільному порядку та письмово відмовив у виплаті заборгованості по заробітній платі посилаючись на те, що ОСОБА_2 не перемістилась на територію підконтрольну державній владі. В зазначеному рішенні суду також відображено факт звернення позивача за отриманням суми заборгованості ще в лютому 2016 року, що також підтверджує протиправну відмову відповідача сплатити належні позивачу суми заробітної плати при звільненні.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта щодо відсутності його вини з підстав не звернення позивача за отриманням сум та не переміщення на територію підконтрольну Україні.

Крім того, оскарження постанови суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції по справі № 805/1224/16-а не є підставою для скасування рішення по даній справі.

Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заборгованості по компенсації за 30 (тридцять) днів невикористаної відпустки в сумі 1916,30 гривень в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у справі № 805/3108/17-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 14 березня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 березня 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова