Справа № 826/16954/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Губської Л.В. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Квазар» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Квазар» до Міністерства юстиції України, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Квазар» звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, прийняте шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017р. ВП № 55344700.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Приватне акціонерне товариство «Квазар» звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників позивача, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. за результатами розгляду заяви представника стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 5704, виданого 30.12.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., про звернення стягнення на нежилу будівлю (літ. А), загальною площею 16578,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок №1-3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0 та належить Публічному акціонерному товариству «Квазар», за рахунок реалізації якої задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017р. (ВП №55344700), якою у тому числі встановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 707 730,84 євро.

При цьому, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 15.12.2017р. у межах виконавчого провадження №55344700 постановлено змінити назву боржника «Публічне акціонерне товариство «Квазар» на «Приватне акціонерне товариство «Квазар».

Вважаючи постанову від 08.12.2017р. у ВП №55344700 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, доводи апелянта з приводу того, що виконавчий напис, на виконання якого відкрито дане виконавче провадження не є виконавчим документом, у розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягнення за іпотечним договором неможливе у безспірному порядку, є безпідставними та необґрунтованими.

Разом з тим, якщо позивач не згідний з правомірністю видання нотаріусом виконавчого напису, на підставі якого відкрито виконавче провадження, він не позбавлений права на його оскарження до суду у визначеному порядку.

Натомість, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний виконавчий напис не є предметом оскарження в межах даної справи. При цьому, питання правомірності виконавчого напису та процедури його видання розглядається в межах господарської справи № 910/289/18.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017р. (ВП №55344700) містить у собі визначення особи, яка видала вказаний виконавчий напис, а саме: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В.

При цьому, зазначення лише ініціалів, замість повного зазначення імені та по батькові нотаріуса не є перешкодою для ідентифікації особи, яка його видала, оскільки безпосередньо зі змісту виконавчого напису вбачаються повні реквізити (ім'я та по батькові) особи, яка його видала.

Разом з тим, оскаржувана постанова державного виконавця відповідає положенням п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, відповідно до якого, постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити, зокрема, мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови чітко вбачається на підставі якого документа вона винесена (виконавчий напис нотаріуса, поданий на виконання за заявою представника стягувача); містить також посилання на норми статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», детальний опис виконавчого документа, суму заборгованості, що підлягає стягненню.

Відповідно до статті 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, виходячи з предмету виконання (звернення стягнення на нежилу будівлю (літ. А), загальною площею 16578,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок №1-3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0 та належить Публічному акціонерному товариству «Квазар», за рахунок реалізації якої задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів), відповідачем обґрунтовано встановлено розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника.

Положеннями п. 3 розділу І Інструкції № 512/5 визначено, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Згідно з п. 4 розділу І зазначеної Інструкції, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

З огляду на те, що предметом примусового виконання у межах виконавчого провадження №55344700 є вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку переданого в іпотеку майна, тобто зобов'язання, сума якого становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомче примусове виконання виконавчого напису № 5704, виданого 30.12.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В.

Таким чином, аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ПАТ «Квазар» та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Квазар» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтею 329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Губська Л.В.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Беспалов О.О.

Губська Л.В.