Справа № 466/7094/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/320/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Кушнерика М.П.,

за участі секретаря Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2017 року (суддя Білінська Г.Б., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 28 вересня 2017 року звернулася до суду з позовом до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання неправомірними дій відповідача щодо виплати їй пенсії за віком у розмірі нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; зобовязання Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок та виплату, з урахуванням виплачених сум, пенсії за віком у розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи із 26.04.2017.

В обґрунтування позовних вимог покликається на положення ст.46 Конституції України, за змістом якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Однак, відповідач всупереч вимог чинного законодавства виплачує пенсію в розмірі меншому ніж мінімальний прожитковий мінімум. Вважає, що для захисту її законних інтересів слід провести перерахунок та виплату пенсії в розмірі не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2017 року у справі №466/7094/17 заявлений позов задоволено.

В апеляційній скарзі Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Вказує, що частиною 2 статті 28 Закону №1058-IVвизначено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком. Оскільки тривалість страхового стажу позивача не досягає 35 років, тому призначити пенсію на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, можливості немає.

Також відповідач з покликанням на постанову Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 №821 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» подав до суду клопотання про заміну відповідача його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яке з урахуванням положень ст.52 КАС України підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в Личаківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Львова та з 17.06.2014 отримує пенсію за віком, яка їй призначена відповідно до Закону №1058-IV. Її загальний страховий стаж складає 21 рік 6 місяці 18 днів.

ОСОБА_1 21.07.2016 звернулася до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова із письмовою заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до мінімального розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет». Листом від 19.08.2017 №74/С-12/ШВ відповідач відмовив ОСОБА_1М у здійсненні такого перерахунку, посилаючись на те, що її загальний страховий стаж становить 21 рік 6 місяці 18 днів, який є недостатнім для виплати пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст.28 Закону №1058-IV. Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне право на пенсію в розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а відтак дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивача у зв'язку із збільшенням на законодавчому рівні прожиткового мінімуму є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону №1058-IV пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

У відповідності до частини третьої статті 28 Закону №1058-IV за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до частини третьої статті 42 Закону №1058-IV з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомог, що є основним джерелом існування особи мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як вбачається із положень статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2017 року становить 1247 грн, з 01 травня - 1312 грн, з 01 грудня - 1373 грн.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму.

Як видно з довідки Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова від 26.05.2017, розмір пенсії, яка виплачується позивачу з лютого 2017 року по квітень 2017 року становив 955 грн. 82 коп., з травня 2017 року 1002 грн. 41 коп., який є меншим, ніж встановлений Законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Так, як нарахування та виплату позивачу пенсії за віком було проведено без дотримання гарантій передбачених Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивача у зв'язку із збільшенням на законодавчому рівні прожиткового мінімуму.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав визначених пунктом 2 частини пятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 15 березня 2018 року.