Справа № 825/2065/15-а
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Київ №825/2065/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Літвіної Н.М.,

Петрика І.Й.,

за участю секретаря Капші А.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року (дату виготовлення повного тексту не вказано, суддя Лобан Д.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про

визнання неправомірною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно незарахування на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 28.02.2015 до військової частини НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату ОСОБА_1 грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1 ;

визнання неправомірною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 стосовно невиплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 № 575 (додаток № 11), за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, грошової компенсації замість встановлених норм харчування у сумі 4545,96 грн, згідно наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.01.2015 № 2 (додаток № 11) за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування у сумі 546,22 грн., згідно наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.02.2015 № 90 (додаток № 11) за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування у сумі 510,98 грн., згідно наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2015 № 169 (додаток № 11) за період з 01.02.2015 по 28.02.2015 включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування у сумі 422,88 грн.;

стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нарахованої грошової компенсації у сумі 6026,04 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю..

Не погоджуючись з постановленим рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року та призначено справу до розгляду на 16 грудня 2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі №825/2065/15-а задоволено. Зупинено провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення грошової компенсації до моменту вирішення Вищим адміністративним судом України справи №825/2136/15-а.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2018 року поновлено апеляційне провадження у справі №825/2065/15-а та призначено до розгляду на 14 березня 2018 року.

У судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 14 березня 2018 року, сторони не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно наказу від 18.03.2014 № 15 Борзнянського районного військового комісаріату позивач був призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду "офіцер відділення формування та відправки команд і партій".

Наказом військового комісара Борзнянського районного військового комісаріату від 12.03.2015 № 25 позивача звільнено з посади старшого офіцера відділення комплектування.

Даний наказ позивач оскаржив до суду. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.07.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015, у справі № 825/2136/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Борзнянського районного військового комісаріату Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Чернігівський обласний військовий комісаріат про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Верховний Суд від 07 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без змін, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у цій справі залишив без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення до суду щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, позивач був звільнений з військової служби, тобто не мав статусу військовослужбовця.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним, з огляду на таке.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 9-1 вказаного Закону визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, вказаною нормою Закону передбачено право на отримання грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення лише для військовослужбовців.

29 березня 2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», якою затверджено нові норми харчування військовослужбовців, однак положення вказаної Постанови також передбачають право на компенсацію за не отримане продовольче забезпечення лише для військовослужбовців.

Відповідно до пункту 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 у Збройних Силах України, забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, вказаним Положенням також передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцями.

Як вбачається з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.03.2015 № 25, який міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 звільнений у запас 12.03.2015 на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015.

Судом з матеріалів справи встановлено, що після звільнення у запас (12.03.2015), ОСОБА_1 звертався з відповідними заявами від 31.03.2015, від 03.04.2015 та у квітні 2015 року до відповідача на які отримав відповіді (а.с.13-16).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що накази ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2014 № 575, від 02.01.2015 № 2, від 04.02.2015 № 90, від 04.03.2015 № 169 згідно яких ОСОБА_1 встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 по 28.02.2015, не можуть бути підставою для стягнення з в/ч НОМЕР_1 на користь позивача нарахованої грошової компенсації, оскільки цими наказами передбачено виплату компенсації замість належних норм харчування військовослужбовцям, призваним у зв`язку з мобілізацією.

На момент звернення позивача до відповідача щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, останній вже не мав статусу військовослужбовця, призваного у зв`язку з мобілізацією, оскільки він був звільнений 12.03.2015, а тому дія цих наказів на нього не поширюється.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (№ 21-38а13), постанові від 31 березня 2015 року (№21-79а15), в якій Верховним Судом України було висловлено позицію, що відсутність у Законі № 2011-XII, відповідного права військовослужбовців є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації.

Згідно до ст. 244-2 КАС України (в редакції чинній на час вирішення справи судом першої інстанції), рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно не зарахування позивача на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 28.02.2015 до в/ч НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 , то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що на момент звернення до суду позивач поновлений в правах, фактично зарахований на продовольче забезпечення у спірний період наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 йому передбачено виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування, а тому дана вимога не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати нарахованої згідно наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2014 № 575, від 02.01.2015 № 2, від 04.02.2015 № 90, від 04.03.2015 № 169 грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 6026,04 грн, суд зазначає наступне.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не виплата грошової компенсації в/ч НОМЕР_1 , у період з 18.03.2014 по 28.02.2015 не була неправомірною, оскільки у кошторисі в/ч НОМЕР_1 видатки та компенсація замість встановленої норми харчування не передбачались. Відтак, позовні вимоги в частині про визнання неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати нарахованої згідно наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2014 № 575, від 02.01.2015 № 2, від 04.02.2015 № 90, від 04.03.2015 № 169 грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 6026,04 грн задоволенню також не підлягають.

Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 березня 2018 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді Н.М. Літвіна

І.Й. Петрик

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Літвіна Н. М.

Петрик І.Й.