Справа № 363/1084/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа №363/1084/16-а

адміністративне провадження №К/9901/13796/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 22.03.2016р. (головуючий суддя - Котлярова І.Ю.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016р. (головуючий суддя - Лічевецький І.О., судді - Мельничук В.П., Мацедонська В.Е.) у справі за позовом ОСОБА_1, садівницького товариства "Глядин" до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - обслуговуючий кооператив садове товариство "Глядин-2010", про визнання недійсними розпоряджень, відшкодування моральної та майнової шкоди

встановив:

У березні 2016р. ОСОБА_1 та СТ «Глядин» звернулись до суду з даним позовом в якому просили визнати неправомірними та скасувати п.п. 4,5,6,7 розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №721 від 26.12.2003р. та п.п. 4,5,6,7 розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 450 від 20.07.2004р., та стягнути з Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 3729 грн., пов'язані з неотриманням земельної ділянки а також моральну шкоду в розмірі 1000000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що Вишгородською районною державною адміністрацією неправомірно прийнято оскаржувані розпорядження в частині щодо передачі безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для ведення садівництва особам, які не є членами СТ «Гладин». Також посилалась на те, що їй стало відомо, що замість неї та її чоловіка земельні ділянки отримали інші особи, які ніколи не були членами СТ «Глядин», не сплачували вступних та членських внесків, а земельні ділянки отримали на підставі підроблених документів. Вважає, що вказаними діями відповідача їй завдано майнової та моральної шкоди, яка підлягає відшкодування, а спірні розпорядження відповідача - скасуванню.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.03.2016р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016р., позов залишено без розгляду на підставі ст. 99, 100 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

З вказаними рішеннями не погодилась ОСОБА_1, звернулась з касаційною скаргою, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання прийняття позовної заяви. Просить скасувати постановлені судами рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції чинній на час подання позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 цього Кодексу встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 цього Кодексу суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Судами встановлено, що предметом оскарження у даній справі є розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №721 від 26.12.2003р. та №450 від 20.07.2004р., про які позивачам було відомо ще у 2010 році, а саме під час проведення позачергових загальних зборів членів садівницького товариства «Глядин».

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що звертаючись до суду з адміністративним позовом у березні 2016 року, позивачами пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк для звернення до суду. Крім того, жодних клопотань від позивачів щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду не надано.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що позивачами передбачений статтею 99 КАС України (в редакції до 15.12.2107р.) строк звернення до суду пропущено, клопотання про його поновлення та відповідних доказів суду надано не було, а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що висновки судів щодо її обізнаності з оскаржуваними рішеннями ще у 2010 році ґрунтуються на припущеннях також є безпідставним, оскільки судами встановлено і вбачається з матеріалів справи, що питання передачі Вишгородською районною державною адміністрацією протягом 2003, 2004, 2005, 2006 років земельної ділянки під розширення СТ «Глядин» було предметом обговорення на позачергових загальних зборах СТ «Глядин» 18.12.2010р.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 22.03.2016р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук