Справа № 266/4541/16-а
Суддя: Курбанова Н. М.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №266/4541/16-а
Провадження№ 6-а/266/2/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.,

за участю секретаря Макогон С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі заяву ОСОБА_1 про встановлення способу виконання постанови суду від 12.06.2017 року по адміністративній справі № 266/4541/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя про визнання дій протиправними та спонукання вчинити певні дії та заяву голови комісії з припинення управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області про розяснення постанови суду від 12.06.2017 року по адміністративній справі № 266/4541/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя про визнання дій протиправними та спонукання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2017 року Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області по адміністративній справі № 266/4541/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя про визнання дій протиправними та спонукання вчинити певні дії, було винесено постанову, якою позовні вимоги було задоволено, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до вимог Закону України «Про державну службу». Визнано період роботи ОСОБА_1 з 01.01.2014р. по 30.06.2016р. в Жовтневій ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області як державну службу та додано цей період до загального терміну державної служби при призначенні їй пенсії відповідно до вимог Закону України «Про державну службу». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 17.05.2016 року. Вирішено питання про судові витрати.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.11.2017 року вищевказану постанову змінено, шляхом заміни в четвертому абзаці резолютивної частини постанови дати «з 17.05.2016 року» на «з першого липня 2016 року», в іншій частині залишено без змін.

Позивачка звернулася до суду з заявою про встановлення способу виконання вищевказаної постанови, в якій посилалась на те, що рішення не виконано через відсутність зазначення у постанові довідки про її заробітну плату, на підставі якої потрібно призначити пенсію. У звязку з чим заявниця вимушена звернутися до суду і просить визнати протиправним бездіяльність УПФ у Приморському районі м. Маріуполя щодо виконання судового рішення по справі №266/4541/16-а. Зобовязати УПФ у Приморському районі м. Маріуполя негайно (в тижневий термін) призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01.07.2016 року. Встановити спосіб виконання судового рішення - призначити пенсію державного службовця на підставі Довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №115/10 від 30.11.2017р. та №116/10 від 30.11.2017р.

Відповідач звернувся до суду з заявою про розяснення вищевказаної постанови суду, в якій просив розяснити з урахуванням якої з наявних в пенсійній справі позивачки 4 довідок про заробітну плату ОСОБА_1 виконувати постанову Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.06.2017 року по справі № 266/4541/16а без порушення законодавства, оскільки судом не було враховано, що механізм призначення пенсії по ЗУ «Про державну службу» передбачає наявність відповідного заробітку для розрахунку розміру пенсії. Просив розглянути заяву без участі представника відділу, у звязку з неможливістю його направлення у судове засідання.

Представник позивачки ОСОБА_2, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги у судове засідання надала заяву про розгляд справи без участі позивача, в письмовому провадженні.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 01.03.2018 року вищевказані заяви було обєднано в одне провадження.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розглядові заяв.

Розглянувши подані заяви, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 378 КАС України, встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять його неможливим.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для встановлення чи зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Встановлюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Таким чином, зміна на підставі статті 378 КАС України, способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі №21-394а14.

Судом встановлено, що постанова Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.06.2017 року № 266/4541/16а, набрала законної сили на підставі постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.11.2017 року.

Виходячи зі змісту заяви, заявниця ОСОБА_1 просить вирішити нові позовні вимоги, а саме: призначити пенсію державного службовця на підставі Довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №115/10 від 30.11.2017р. та №116/10 від 30.11.2017р., проте зазначені вимоги не були предметом дослідження судами всіх інстанцій при розгляді справи.

Таким чином, заява ОСОБА_1 щодо встановлення способу виконання постанови суду не підлягає задоволенню, оскільки в разі задоволення її вимог, фактично буде змінено спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи, та зміст резолютивної частини постанови суду, що, в свою чергу, є порушенням норм процесуального права.

Вирішуючи питання, щодо заявлених вимог про визнання протиправним бездіяльність УПФ у Приморському районі м. Маріуполя щодо виконання судового рішення по справі №266/4541/16-а та зобовязання УПФ у Приморському районі м. Маріуполя негайно (в тижневий термін) призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01.07.2016 року, суд не вбачає правових підстав для їх задоволення, оскільки даний спосіб захисту порушеного права є додатковим і призведе до зміни суті постанови суду, що є неприпустимим і виходить за межі правового регулювання ст. 378 КАС України.

Щодо заяви голови комісії з припинення управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області про розяснення постанови суду від 12.06.2017 року по адміністративній справі № 266/4541/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя про визнання дій протиправними та спонукання вчинити певні дії судом встановлено наступне.

Згідно постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.06.2017 року, з урахуванням внесених постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.11.2017 року змін, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01 липня 2016 року, без зазначення довідки про заробітну плату ОСОБА_1 на підставі якої потрібно призначити пенсію позивачці.

Згідно ч.1 ст. 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд розяснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень, крім того, що має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані "прямі повноваження", так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) так звані "похідні повноваження".

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суд звертає увагу на те, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч.3 цієї виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, суд роз'яснює, що постановою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12.06.2017 року по адміністративній справі №266/4541/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя про визнання дій протиправними та спонукання вчинити певні дії, відповідачу - Управлінню Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя, належить призначити пенсію ОСОБА_1, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01 липня 2016 року, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 254, 295, 297, 378 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення способу виконання постанови суду від 12.06.2017 року по адміністративній справі № 266/4541/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя про визнання дій протиправними та спонукання вчинити певні дії відмовити.

Заяву голови комісії з припинення управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області про розяснення постанови суду від 12.06.2017 року по адміністративній справі № 266/4541/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя про визнання дій протиправними та спонукання вчинити певні дії -задовольнити.

Роз'яснити, що постановою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12.06.2017 року по адміністративній справі №266/4541/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя про визнання дій протиправними та спонукання вчинити певні дії, відповідачу - Управлінню Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя, належить призначити пенсію ОСОБА_1, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01 липня 2016 року, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області (п. 15.5 Перехідних положень КАС України) протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Курбанова Н. М.