Справа № 810/2201/17
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2201/17 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді:. Глущенко Я.Б., Кузьмишина О.М.

Секретар судового засідання: Хаврат О.О.

За участі представників:

Позивача: Компанець М.Б.;

Відповідача: Матвієнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.12.17р. у справі №810/2201/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. про визнання неправомірними рішень та зобов'язання вчинити дії

у с т а н о в и в:

постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.12.17р. визнано протиправним рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 26.04.17р. про повернення стягувачу виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 03.04.17р. по справі №810/442/16 без прийняття до виконання; визнано протиправним рішення начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. оформлене листом №14770-0-33-17/20-1.-24 від 15.06.17р. про залишення без розгляду скарги на дії державного виконавця; зобов'язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи примусового виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 03.04.17р. по справі №810/442/16; зобов'язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протягом тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій апелянт просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову задоволенні адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що виконавчий лист не відповідає вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII, оскільки у ньому не зазначено ім'я та по батькові особи, яка його видала; рішення за результатами розгляду скарги Позивача було прийнято у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки така скарга не відповідала вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

На адресу суду від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство просило суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, з покликанням на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Позивача заперечив доводи апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу Відповідача, заслухавши учасників провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Інтерфом» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 06.12.16р. у справі №810/442/16, до якої було додано виконавчий лист №810/442/16, виданий 03.04.17р. Київським окружним адміністративним судом.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. винесено повідомлення від 26.04.17р. про повернення виконавчого документу стягувачу, без прийняття до виконання, з тих підстав, що у виконавчому документі не зазначено прізвище, ім'я, по батькові особи, яка його видала, що не відповідає вимогам п.1 ч.1 статті 4 Закону №1404-VIII (а.с.51-52, том І).

Не погодившись із поверненням виконавчого документа, стягувач звернувся зі скаргою №17/05/19-1П від 19.05.17р. на дії державного виконавця до начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Листом начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту вих. №14770-0-33-17/20-1.-24 від 15.06.17р. стягувача повідомлено про те, що подана ним скарга не відповідає вимогам ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим така скарга розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян». За результатами її розгляду, начальник Відділу у цьому ж листі повідомив про відсутність підстав для скасування повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки виконавчий лист оформлений з порушенням вимог встановлених ст. 4 Закону №1404-VIII (а.с.73-74, том І).

Не погоджуючись з такими рішеннями, Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист відповідає вимогам Закону, містить дані про осіб, які його видали; рішення за результатами розгляду скарги прийнято без врахування обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, втім вважає, що судове рішення підлягає зміні в частині, з огляду на таке.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України від 02.06.16р. №1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини 1 вказаної статті, у виконавчому документі зазначаються: - назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; - дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; - повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); - реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

Частиною 3 цієї ж норми передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Отже, частина 1 статті 4 Закону №1404-VIII містить загальні вимоги щодо реквізитів виконавчого документа, тоді як частиною 3 цієї норми визначені спеціальні вимоги щодо підпису такого документу уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів із скріпленням печаткою. Ці вимоги є пріоритетними у спірному випадку та узгоджуються із приписами пункту 5.23 ДСТУ № 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», де вказано, що підпис документа здійснюється шляхом зазначення ініціалу(-ів) і прізвища посадової особи.

Окрім того, згідно додатку 15 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністративної України №174 від 17.12.13р., у виконавчому листі зазначається зокрема, суддя його підпис, ініціали та прізвище та помічник судді (секретар) його підпис, ініціали та наявне прізвище.

Як вірно установлено судом першої інстанції, виконавчий лист №810/442/16 відповідає вимогам Закону №1404-VIII, ДСТУ № 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів» та Інструкції, а саме містить: назву - «ВИКОНАВЧИЙ ЛИСТ № 810/442/16; дату видачі: « 03.04.2017»; найменування органу: «Київський окружний адміністративний суд»; прізвище, ім'я та по батькові особи, яка видала виконавчий документ: «Лиска І.Г.»; посада посадової особи, яка його видала: «суддя (суддя - доповідач)»; виконавчий документ підписано уповноваженою посадовою особою, яка його видала та скріплений печаткою із зображенням Державного Герба України, а тому висновок державного виконавця про невідповідність виконавчого листа вимогам закону - безпідставний.

Таким чином, виконавчий лист неправомірно, з формальних та надуманих підстав не прийнятий державним виконавцем до виконання, що порушує принцип обов'язковості судових рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу, без прийняття його до виконання, втім вважає, що суд першої інстанції задовольняючи позов у цій частині помилкового не вирішив питання про скасування такого рішення.

Так, відповідно до повноважень суду при вирішенні справи, визначених КАС України, у разі задоволення адміністративного позову у справах про оскарження рішень, суд може визнати протиправним та скасувати таке рішення. (частина 2 статті 162 КАС у редакції до 15.12.17р.; частина 2 статті 245 чинного КАС).

При розмежуванні зазначених вище способів захисту порушеного права особи (визнання акта протиправним або скасування відповідного акта суб'єкта владних повноважень) слід ураховувати, що визнання акта суб'єкта владних повноважень протиправним як способу захисту порушеного права позивача застосовується у тих випадках, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Скасування ж акта суб'єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

Отже, задоволення позову лише в частині визнання протиправним рішення, без його скасування, не є ефективним захистом порушеного права.

Згідно ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за доцільне змінити постанову суду, доповнивши резолютивну частину судового рішення рішенням про скасування рішення державного виконавця у формі повідомлення від 26.04.17р. про повернення стягувачу виконавчого листа без прийняття до виконання, яке судом першої інстанції обґрунтовано визнано протиправним.

У решті задоволених вимог колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачений статтею 74 Закону №1404-VIII.

Частиною 3 вказаної статі передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Як свідчать обставини справи, Позивач реалізував право на оскарження рішення державного виконавця шляхом подачі скарги на ім'я начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської І.І., за результатами розгляду якої було прийнято рішення у формі листа №14770-0-33-17/20-1.-24 від 15.06.17р., у якому останній повідомив про відсутність підстав для скасування повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки виконавчий лист оформлений з порушенням вимог встановлених ст. 4 Закону №1404-VIII (а.с.73-74, том І)

З урахуванням встановлених вище обставин та висновків суду - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення за результатами розгляду скарги є протиправним.

У п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява №38722/02), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, судом обґрунтовано захищено право Товариства у спосіб зобов'язання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України здійснити заходи примусового виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 03.04.17р. по справі №810/442/16.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги Відповідача.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.12.17р. у справі №810/2201/17 - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.12.17р. у справі №810/2201/17 змінити, доповнивши абзац другий резолютивної частини судового рішення рішенням про скасування рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 26.04.17р. у формі повідомлення про повернення стягувачу виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 03.04.17р. по справі №810/442/16 без прийняття до виконання.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.12.17р. у справі №810/2201/17 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови складений: 14.03.18

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б.

Кузьмишина О.М.