Справа № 314/3407/17(2-а/314/127/2017)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2018 року справа № 314/3407/17(2-а/314/127/2017)
головуючий суддя І інстанції Капітонов Є.М.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.,

суддів: Малиш Н.І. Чередниченка В.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року у справі № 314/3407/17 (2а/314/127/2017) за позовом ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.05.2017 року № 20 про відмову у поновленні виплати пенсії позивачу протиправним та скасувати;

- зобовязати відповідача поновити пенсію з часу припинення її виплату відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.05.2017 року № 20 про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 протиправним та скасовано його.

Зобов'язано управління Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1, виплату раніше призначеної пенсії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізьке приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в результаті обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб, позивачу виплату пенсії припинено з березня 2017 року з причин «переселенець не зареєстрований».

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 27.03.2017 року звернувся до відповідача із заявою на запит пенсійної справи з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області.

21.04.2017 року до відповідача надійшла електронна пенсійна справа позивача з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області та з 16.05.2017 року відповідно до розпорядження № 4488 позивача було взято на облік у Запорізькому приміському обєднаному управлінні Пенсійного фонду Запорізької області.

Відповідно до листа від 27.06.2017 року № 25/3-4 пенсійний орган повідомив позивача, що рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 11.05.2017 року № 20 ОСОБА_1 відмовлено у соціальних виплатах у звязку з тим, що заявник не проживає за даною адресою (а.с.10).

Скасування вказаного рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 11.05.2017 року № 20 ОСОБА_1 та поновлення виплати пенсії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених законом, а саме статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», для припинення позивачу пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону № 1058 визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першої цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до норм Закону № 1058 припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону № 1058.

Оскільки виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на неправомірність таких дій відповідача, з чим погоджується колегія суддів.

Посилання заявника апеляційної скарги на постанову КМУ від 08.06.2016 року № 365 є безпідставним, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом, у звязку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку - Законом № 1058.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що пенсійним органом ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не було надано рішення, на підставі якого було припинено позивачу виплату пенсії, всупереч приписам ч. 2 ст. 77 КАС України, як і не надано рішення органу соціального захисту населення про скасування довідки позивача, що додатково свідчить про неправомірність припинення відповідних виплат позивачу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року у справі № 314/3407/17 (2а/314/127/2017) залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає у відповідності до приписів ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: В.Є. Чередниченко