Справа № 461/14599/13-а
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 461/14599/13-а

Провадження № 11-101апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В.С.,

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів: Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Кібенко О.Р., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Жек-Агро», Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об'єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» (далі - Кооперативне об'єднання) до Львівської міської ради (далі - Львівська міськрада), виконавчого комітету Львівської міськради, треті особи - регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області, ОСОБА_3, Галицька районна адміністрація Львівської міськради, про визнання протиправними та скасування рішень Львівської міської ради, за касаційною скаргою ТОВ «Жек-Агро» на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року (у складі суддів Яворського І.О., Сеника Р.П., Попка Я.С.),

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ТОВ «Жек-Агро» та Кооперативне об'єднання звернулися до суду з указаним позовом, у якому просили визнати протиправними та скасувати:

- ухвалу Львівської міськради від 7 лютого 2013 року № 2082 в частині включення у перелік гуртожитків, які підлягають передачі у власність територіальної громади м. Львова у 2013-2015 роках, гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (праве крило, далі - Гуртожиток), та віднесення його до державної форми власності;

- рішення виконавчого комітету Львівської міськради від 31 травня 2013 року

№ 443 «Про реєстрацію права комунальної власності на праве крило гуртожитку на АДРЕСА_1» (далі - рішення № 443);

- ухвалу Львівської міськради від 15 травня 2014 року № 3313 «Про залишення цілісного майнового комплексу на АДРЕСА_1 у статусі «гуртожиток» та надання дозволу на приватизацію його житлових та нежитлових (допоміжних) приміщень» (далі -

ухвала № 3313).

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що на виконання Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI«Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі - Закон № 500-VI) та Закону України від 21 червня 2012 року

№ 4995-VI «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015» (далі - Закон № 4995-VI) Львівська міськрада 7 лютого 2013 року прийняла ухвалу № 2082 «Про затвердження Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Львова та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2012-2015 роки зі зміною термінів передачі гуртожитків - з 2012-2015 років на 2013 рік» (далі - Програма). В додатку № 1 до зазначеної Програми в переліку гуртожитків, які підлягають передачі у власність територіальної громади м. Львова у 2013-2015 роках, включено праве крило гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 2590,7 кв. м, як такий, що відноситься до державної форми власності. 31 травня 2013 року виконавчий комітет Львівської міськради прийняв рішення № 443. Зазначали, що відповідно до Закону № 4995-VI передачі у власність територіальних громад підлягають гуртожитки державної форми власності, пооб'єктний перелік яких затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах житлової політики та житлово-комунального господарства, щороку під час розподілу коштів між регіонами в межах бюджетних призначень на відповідний рік. У свою чергу, відповідно до частини четвертої статті 1 Закону № 500-VI дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). Враховуючи, що праве крило гуртожитку по АДРЕСА_1, загальною площею 2590,7 кв. м, становить власність ТОВ «Жек-Агро», як таке, що було внесено в статутний фонд цього товариства співзасновником - Кооперативним об'єднанням, а це товариство не створене у процесі приватизації чи корпоратизації, віднесення його в перелік гуртожитків державної форми власності, що підлягають переданню у власність територіальної громади, є незаконним. За таких обставин ухвала Львівської міськради від 7 лютого 2013 року № 2082 є протиправною та підлягає скасуванню. Крім того, підлягають визнанню протиправними та скасуванню рішення № 443 як таке, що прийняте на підставі оскаржуваної ухвали, та ухвала № 3313 як така, що прийнята з перевищенням повноважень.

Галицький районний суд м. Львова постановою від 24 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовив.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 5 листопада 2015 року постанову суду першої інстанції скасував та провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Вжиті на виконання ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 вересня 2015 року заходи забезпечення адміністративного позову скасовані.

Суд апеляційної інстанції, урахувавши суть спірних правовідносин та суб'єктний склад цього спору, дійшов висновку, що спірні правовідносини відносяться до компетенції господарського суду. Оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, то провадження у справі слід закрити.

У листопаді 2015 року ТОВ «Жек-Агро» подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року та направити справу для продовження апеляційного розгляду.

У касаційній скарзі ТОВ «Жек-Агро» зазначило, що оскільки в цій справі дослідженню підлягають дії Львівської міськради, яка є суб'єктом владних повноважень і в цих спірних правовідносинах здійснювала владні управлінські функції, в тому числі нормотворчу та розпорядчу, то цей спір є адміністративним та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 1 грудня 2015 року відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ТОВ «Жек-Агро».

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 327 КАС судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

27 грудня 2017 року справу отримано Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 19 січня 2018 року прийняв до провадження касаційну скаргу ТОВ «Жек-Агро», а ухвалою від 29 січня 2018 року призначив справу до касаційного розгляду.

31 січня 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу, якою передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Відповідно до частини шостої статті 346 КАС справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Оскільки ТОВ «Жек-Агро» оскаржує ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року з підстав порушення судом правил предметної юрисдикції, справа підлягає розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 327 КАС підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 15 лютого 2018 року прийняла до розгляду цю справу та призначила справу до розгляду в судовому засіданні на 13 березня 2018 року.

Оскільки учасники справи у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то ВеликаПалата Верховного Суду відповідно до пункту 2 частини першої статті 345 КАС дійшла висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи в межах підстав оскарження, встановлених частиною шостою статті 346 КАС, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір у цій справі виник між юридичною особою як суб'єктом приватного права та органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень з приводу оскарження неправомірних рішень органу місцевого самоврядування про передачу Гуртожитку в комунальну власність.

Позивачі в цій справі доводять належність їм на праві власності правого крила Гуртожитку, а Львівська міськрада заперечує цей факт та доводить належність Гуртожитку до державної форми власності.

Таким чином, позовними вимогами у цій справі є визнання протиправними та скасування рішень суб'єкта владних повноважень. Однак підстави визнання неправомірності зазначених рішень обґрунтовані не порушенням з боку Львівської міськради владних управлінських функцій, а порушенням нібито права власності позивачів.

Тобто, між сторонами в цій справі існує спір про право цивільне,а саме належність на праві власності гуртожитку, який не може бути вирішено в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності на гуртожиток тій чи іншій особі.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад цього спору, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має бути розглянута господарським судом.

За правилами статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року без змін.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Жек-Агро» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

У повному обсязі постанову складено і підписано 19 березня 2018 року.

Головуючий В.С. Князєв
Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: Н.О. Антонюк Н.П. Лященко
С.В. БакулінаЛ.І. Рогач
В.В. БританчукІ.В. Саприкіна
Д.А. ГудимаО.М. Ситнік
В.І. ДанішевськаО.С. Ткачук
О.Р. КібенкоВ.Ю. Уркевич
Л.М. ЛобойкоО.Г. Яновська