Справа № 364/87/18
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 364/87/18 Суддя (судді) першої інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції України на рішення Володарського районного суду Київської області від 31 січня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції України, третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача: інспектор роти №3 батальйону УПП у м. Києві ДПП рядовий поліції Маленівський Олександр Васильович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_3 звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування серії АР № 462629 від 17.01.2018 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу 255 грн. та закрити провадження по справі.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 462629 винесену 17.01.2018 року, про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. В частині позовних щодо визнання дій інспектора протиправними відмовити.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апелянт наголошує, що постанову у справі про адміністративне правопорушення правомірно винесено без складання протоколу на місці вчинення самого правопорушення. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до діючого законодавства, оскільки в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП..

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст.229 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 17 січня 2018 року близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_3 перебував в м. Київ по вул. Богомольця, 10, де припаркував належний йому автомобіль НОМЕР_1 та пішов у своїх справах. Повертаючись до свого автомобіля на ОСОБА_3 чекав інспектор поліції, який вказав, що позивач порушив ПДР України, оскільки припаркував автомобіль в забороненому місці. На вимогу інспектора ОСОБА_3 надав документи на автомобіль та посвідчення водія. Інспектор Маленівський О.В. виніс постанову, якою наклав на ОСОБА_3 штраф в сумі 255 гривень.

Вважаючи дії інспектора щодо складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та саму постанову протиправними, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_3 17.01.2018 р. не складався, а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена на місці вчинення порушення, що суперечить вимогам ст. 276 КУпАП, то позовні вимоги про скасування постанови серії АР № 462629 від 17.01.2018 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КУпАП є обґрунтованими. Разом з тим судом зазначено, що позивач просив суд визнати протиправними дії інспектора щодо складання постанови серії АР № 462629, однак вказані позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України не передбачено такого права місцевого загального суду при ухваленні рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, після складання оскаржуваної постанови серії АР № 462629 від 17.01.2018, її було надано позивачу для підпису. Після ознайомлення з постановою позивач її підписав без будь-яких письмових зауважень щодо порядку її складання та взагалі відсутності складу правопорушення, чим фактично визнав, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, позивачем не заперечується факт недотримання вимог дорожнього ч.1 ст.122 КУпАП, а лише вказується на порушення інспектором процедури накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює такі доводи позивача, з огляду на те, що вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Також, слід зазначити, що при ознайомленні зі змістом оскаржуваної постанови, позивач будь-яких зауважень щодо порушення його права скористатися правовою допомогою, не зазначив.

Відтак, колегія суддів вважає доведеним вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, що обумовило правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині неправомірності винесення спірної постанови на місці вчинення правопорушення, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України дійшла висновку, що під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАП не розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п.2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Законом України від 14 липня 2015 року №596-УІІ «Про внесення змін де деякий законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, аналіз законодавчих норм дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення та без складання протоколу.

Однак, суд першої інстанції неповною мірою з'ясував обставини справи та прийняв рішення з порушенням вимог матеріального права, що на переконання колегії суддів є підставою для його скасування.

Колегія суддів не бере до уваги посилання суду першої інстанції на незазначення в постанові серії АР № 462629 від 17.01.2018 року працівником поліції номерного знаку транспортного засобу, на якому чи яким порушено ПДР України позивачем, оскільки не вважає таке порушення суттєвим, так як сторонами не заперечується сам факт стоянки автомобіля НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 в зоні дії знаку 3.34 ПДР України 17.01.2018 року.

З аналізу адміністративного позову та відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що позивач не заперечує, та більше того - підтверджує, що оскаржувана постанова складена відносно позивача та його транспортного засобу. А тому такий недолік як не зазначення номерного знаку транспортного засобу в постанові про накладення адміністративних санкцій не може бути самостійною підставою для скасування такої постанови.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції України - задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року - скасувати, та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Повний текст постанови складено « 13» березня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.