Справа № 800/581/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2018 справа № 800/581/17 (П/9901/61/18)
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Гриціва М.І., Мороз Л.Л., -

за участю секретаря судового засідання Кочерги В.П.;

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (надалі - відповідач, Комісія), в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Комісії № 250/дп-17 від 8 листопада 2017 року про закриття дисциплінарного провадження щодо прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_1 (надалі - Рішення, оскаржуване Рішення № 250/дп-17)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване Рішення містить знеобґрунтовані висновки про наявність у його діях дисциплінарного проступку, а тому є протиправним, безпідставним, прийняте із порушенням норм закону та підлягає скасуванню.

При цьому, на думку позивача, Рішення № 250/дп-17 прийнято із порушенням строків розгляду, встановлених чинним законодавством, оскільки скаргу керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України зареєстровано 22 червня 2017 року, а рішення прийнято лише 8 листопада 2017 року.

Представник Комісії у відзиві на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки оскаржуване Рішення є законним та обґрунтованим, прийнято з урахуванням усіх наявних доказів.

Відповідач вказав, що на підставі матеріалів проведеної службової перевірки Комісією встановлено наявність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 8 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру». Проте, враховуючи, що вищенаведений проступок вчинено у червні 2016 року, річний строк для прийняття рішення про дисциплінарну відповідальність з урахуванням положень частини четвертої статті 48 Закону України «Про прокуратуру» на час розгляду дисциплінарної скарги сплинув, у зв'язку з чим дисциплінарне провадження було закрито.

Позивач надіслав відповідь на відзив Комісії, в якому зазначив, що він жодними діями не здійснював психологічного тиску на ОСОБА_5, не перешкоджав йому у виконанні обов'язків та не спонукав до прийняття незаконних рішень.

Окрім того, позивач вказав, що Комісією не надано інформації яким чином він допустив втручання у службову діяльність іншого прокурора. На думку ОСОБА_1 не можна розцінювати будь-яку розмову прокурорів між собою як вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора.

Також пояснив, що відповідачем порушено місячний строк проведення перевірки - заява надійшла 22 червня 2017 року, а висновок складено лише 20 жовтня 2017 року.

Під час судового засідання позивач пояснив, що наявність у Рішенні посилань на вчинення дисциплінарного проступку буде створювати негативні наслідки для його службової характеристики.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що доказами вчинення позивачем втручання у діяльність нижчестоящого прокурора є висновок службового розслідування та пояснення прокурора ОСОБА_5 про факт телефонної розмови із ОСОБА_1 про кримінальне провадження.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, в органах прокуратури Рівненської області працює з серпня 1998 року. Позивач прийняв Присягу працівника прокуратури 31 січня 2011 року.

27 червня 2017 року до Комісії від керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 надійшла заява (дисциплінарна скарга) про вчинення дисциплінарного проступку начальником відділу нагляду за додержання законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_1 за результатами проведеної перевірки доброчесності.

Таке звернення було обґрунтовано наявністю двох обставин щодо порушення норм чинного законодавства позивачем, що відповідно до статті 43 Закону України «Про прокуратуру», могли стати підставами для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

По-перше, за результатами службового розслідування установлено, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області, в період червень-липень 2016 року допустив недотримання принципу забезпечення конфіденційної інформації - таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень, що, зокрема, виразилося у його спілкуванні та обговоренні зі сторонньою особою - працівником прокуратури Київської області ОСОБА_7 окремих питань, що стосувалися кримінальних проваджень, досудове розслідування у яких здійснювалось слідчим відділом Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, зокрема і кримінальне провадження № 0003009 від 20 травня 2015 року, і становили таємницю досудового розслідування (пункт 3 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

По-друге, у заяві зазначалось, що позивач здійснював вплив на службову діяльність іншого прокурора у випадку та порядку, що не передбачені законодавством, що розпочате за заявою заступника директора ТОВ «Концепт АРТ» ОСОБА_8, яка є дружиною позивача. Таким чином, вплив на службову діяльність полягав у спонуканні прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_5 до вчинення слідчих дій у кримінальному провадженні № 00003676, в чому вбачається склад дисциплінарного проступку та, відповідно до пункту 8 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», це є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для вирішення питання про відкриття чи відмову у відкриті дисциплінарного провадження дисциплінарну скаргу 18 липня 2017 року розподілено члену Комісії - ОСОБА_3

20 липня 2017 року членом Комісії ОСОБА_3 відкрито дисциплінарне провадження № 11/2/4-1дс-57дп-17 щодо позивача.

13 вересня 2017 року рішенням відповідача строк проведення перевірки відомостей про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності продовжено на 1 місяць - до 22 вересня 2017 року.

8 листопада 2017 року Комісією прийнято рішення № 250дп-17 про закриття дисциплінарного провадження щодо прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_1 В мотивувальній частині Рішення зазначено, що факт недотримання принципу забезпечення конфіденційної інформації не підтвердився, а факт впливу на службову діяльність іншого прокурора мав місце, але вчинений в червні 2016 року, отже строк притягнення до дисциплінарної відповідальності сплинув.

Не погоджуючись із Рішенням № 250дп-17 в частині висновків про наявність в його діях складу дисциплінарного проступку, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведена законність Рішення № 250дп-17, з огляду на наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України встановлено Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (надалі - Закон № 1697-VII).

Статтею 46 Закону № 1697-VII передбачено, що дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з підстави втручання чи будь-якого іншого впливу прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що Комісією як втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, розцінена розмова позивача із прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_5 щодо вчинення слідчих дій у кримінальному провадженні № 00003676, в якому останнім здійснювалось процесуальне керівництво і в якому інтереси потерпілої сторони представляла дружина позивача.

Позивач заперечує факт розмови із ОСОБА_5 щодо вказаного кримінального провадження взагалі. Натомість, на підставі висновку за результатами службового розслідування, проведеного прокуратурою Рівненської області, пояснень ОСОБА_5, які були досліджені судом, підтверджено, що позивач телефонував останньому та висловлював певні побажання щодо способу та характеру проведення слідчих дій. Так, ОСОБА_5 пояснював, що після ознайомлення із протоколами негласних слідчих (розшукових) дій він згадав, що 16.06.2016 року мав розмову із ОСОБА_1, в якій той просив, щоб допит його дружини у кримінальному провадженні здійснював особисто слідчий, а не оперуповноважений. При цьому ОСОБА_5 не сприймав цю розмову як тиск і ця розмова фактично не вплинула на хід розслідування.

Колегія суддів вважає, що факт вищевказаної розмови позивача із прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_5, котрий перебував на нижчестоящій посаді ніж позивач, який на той час обіймав посаду начальника відділу прокуратури Рівненської області, отже, перебував у певній мірі підлеглості до позивача, підтверджений відповідними доказами, стосувався кримінального провадження № 00003676 і не був обумовлений виконанням позивачем службових обов'язків, а тому вірно кваліфікований Комісією як такий, що утворює склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 8 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

При цьому суд зазначає, що склад цього дисциплінарного проступку у діях прокурора полягає у тому, що він взагалі вважав припустимим без законних підстав та поза службовими обов'язками вчинити будь-які дії, які в принципі за певних умов могли б мати наслідком спонукання іншого прокурора діяти поза межами власного розсуду та/або з урахуванням побажань (прохань, вказівок) цього прокурора і не залежить від того, як сприйняв дії (що містять ознаки втручання або впливу) інший прокурор, щодо якого ці дії спрямовані. Отже, пояснення ОСОБА_5 про те, що прохання позивача він не сприйняв як тиск, не спростовують висновків Комісії. З тих же підстав не впливає на оцінку дій позивача і відсутність завданої шкоди чи інших шкідливих наслідків.

Водночас, позивач не надав суду підтверджень того, що він мав підстави для обговорення зазначеного кримінального провадження виходячи зі службових обов'язків чи приписів законодавства.

Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 48 Закону № 1697-VII при прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

Рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

У разі відсутності підстав для накладення на прокурора дисциплінарного стягнення Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів своїм рішенням закриває дисциплінарне провадження.

Як правомірно зазначив відповідач у оскаржуваному рішенні та вбачається з матеріалів справи, на час розгляду дисциплінарної справи річний строк для прийняття рішення про дисциплінарну відповідальність сплинув, оскільки дії, які відповідачем визнані як такі, що мають ознаки дисциплінарного проступку, були вчинені ОСОБА_1 у червні 2016 року.

Отже, у Комісії дійсно були відсутні підстави для накладення на позивача дисциплінарного стягнення, а тому дисциплінарне провадження щодо позивача підлягало закриттю.

Щодо доводів позивача про порушення строку проведення перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин дев`ятої - одинадцятої статті 46 Закону перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів, але не більш як на місяць.

Член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Висновок та зібрані у процесі перевірки матеріали передаються на розгляд Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та мають бути отримані його членами не пізніш як за п'ять днів до засідання, на якому такий висновок розглядатиметься.

Отже, законодавцем встановлено двомісячний строк саме для проведення перевірки членом Комісії, а не для складання висновку, який може бути продовжений ще на місячний строк. Відповідач зазначив, що строк перевірки продовжувався на 1 місяць, тому сплинув 22 вересня 2017 року, але після цієї дати перевірка фактично не проводилась, а членом Комісії складався висновок до 20 жовтня 2017 року. Втім, належних доказів цим фактам відповідачем суду не надано. Натомість, колегія суддів вважає, що само по собі недодержання строків проведення перевірки не може бути підставою для визнання протиправним викладеного у Рішенні висновку щодо кваліфікації певних дій як таких, що мають характер дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що Рішення № 250/дп-17 прийнято із дотриманням вимог, встановлених частиною першою статті 2 КАС України, воно є обґрунтованим, прийнято Комісією із дотриманням вимог чинного на момент його постановлення законодавства, відповідно до наданих відповідачу повноважень, а тому не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 159-163, 241-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12 березня 2017 року.

Головуючий Гімон М.М.

Судді Берназюк Я.О.

Бучик А.Ю.

Гриців М.І.

Мороз Л.Л.