Справа № 569/9949/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"14" березня 2018 р. м. Житомир Справа № 569/9949/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря Полоневич Т.Ю.,

представника позивача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "01" грудня 2017 р. (судове рішення ухвалене суддею Смолій Л.Д. в м. Рівне, відомості про час ухвалення судового рішення та дату складання повного тексту рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії ,

ВСТАНОВИВ

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплати йому пенсії за віком та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести поновлення виплати призначеної пенсії.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про виплату йому пенсії за 6 місяців в зв'язку з виїздом в Ізраїль на постійне проживання. З продовженням нарахування пенсії з 01.04.2017р. як передбачено приписами мт.51 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". 28.09.2016р. відповідачем проведено виплату пенсії за 6 місяців наперед перед виїздом. Сума пенсії за період з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. нарахована відповідачем на рахунок позивача. З 01.04.2017р. Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області припинило виплату пенсії ОСОБА_2 , посилаючись на п.2 ч.1 ст.49 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає такі дії відповідача протиправними.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.12.2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненської області щодо припинення виплати пенсії позивачу. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненської області поновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії починаючи з 01 квітня 2017 року. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивач 640 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з вказаною постановою Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, яким визнано недійсними положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» змін до законодавства, яким врегульовано виплату пенсій, не внесено.

Відтак, правові підстави для поновлення позивачці виплати пенсії, відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 28 вересня 2016 року звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про виплату пенсії за шість місяців у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль з продовженням нарахування пенсії з 01 квітня 2017 року.

Сума пенсії за період з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року була отримана позивачем 28 вересня 2016 року.

З 01 квітня 2017 року виплата пенсії позивачу відповідачем припинена з підстав передбачених п.2 ч.1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що слугувало підставою для звернення до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив права позивача, оскільки відсутні правові підстави для припинення виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне проживання в держави, з якими Україною не укладено міжнародні договори, що врегульовують питання пенсійного забезпечення таких осіб.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Колегія суддів зазначає, що норма статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» містить у собі положення про те, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Порядок переведення пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, в інші країни визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогам ст. 51 Закону, пенсійне забезпечення громадян України, що живуть за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. Угоди між Україною та державою Ізраїль про пенсійне забезпечення громадян України, які проживають на території держави Ізраїль - не існує.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 було визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 2 ч. 1 ст.49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. вказаними нормами Закону (ст. 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У Рішенні Конституційним Судом зазначено, - що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно вад того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Отже, з огляду наведеного, відповідач неправомірно відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії.

В Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р. зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-VI держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи на її межами.

В той же час, вирішуючи питання про межі судового захисту прав позивача, колегія суддів зазначає, що дійсно з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 р., у відповідача виникли підстави для поновлення виплат пенсії громадянам України, які проживають за її межами.

В постанові від 12.05.2015р. по справі № 21-180а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що "з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон".

Частиною 2 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на приписи ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно яким реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відмова в призначенні чи перерахунку пенсії позивачу є безпідставною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства України, оскільки обмежує права та свободи позивача.

Проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Вказана правова позиція узгоджується з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.10.2013 року по справі К/800/18959/13.

Механізм прийняття, оформлення і розгляду поданих документів визначений постановою Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Одночасно, згідно з абзацом 1 пункту 2.9 Порядку 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), перерахунком, поновленням виплати, повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Окрім цього, за змістом положень пунктів 4.1, 4.3, 4.7, 4.10 Порядку 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. При прийманні документів щодо виплати пенсії орган, що призначає пенсії, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, знімає копії з відповідних документів. Не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

На підставі комплексного аналізу наведених положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, рішень ЄСПЛ, Конституційного Суду України та з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, проживаючий за кордоном, має право на поновлення йому виплати призначеної пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженого на виконання його положень Порядку 22-1.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "01" грудня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повне судове рішення складено "15" березня 2018 р.