Справа № 401/4763/15-а (2-а/401/13/16)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2018 року

Київ

справа №401/4763/15-а (2-а/401/13/16)

адміністративне провадження №К/9901/6815/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Білоуса О. В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Власівської селищної ради міста Світловодська Кіровоградської області, за участю третьої особи - ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення,провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, прийняту 12 квітня 2016 року у складі головуючого судді Волошиної Н. Л. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, постановлену 21 червня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Дадим Ю. М., суддів: Уханенка С. А., Богданенка І. Ю.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Власівської селищної ради міста Світловодська Кіровоградської області (далі - Власівська селищна рада), за участю третьої особи - ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення Власівської селищної ради № 3 від 24 листопада 2015 року "Про обрання секретарем селищної ради".

В обґрунтування адміністративного позову зазначає, що він є депутатом Власівської селищної ради сьомого скликання, яка на своїй першій сесії 24 листопада 2015 року прийняла рішення № 3 щодо обрання ОСОБА_2 секретарем селищної ради.

ОСОБА_1 стверджує, що під час прийняття наведеного рішення відповідачем порушено вимоги частини п'ятої статті 9 Регламенту Власівської селищної ради сьомого скликання, в якій передбачено, що у разі коли з певного питання порядку денного проведено голосування, а рішення не прийняте, повторне голосування з цього питання можливе лише після повторного внесення його до порядку денного роботи ради.

Позивач вказує, що в ході засідання селищний голова запропонував раді обрати секретарем депутата ОСОБА_3, проте за результатами таємного голосування рішення про обрання секретарем ради ОСОБА_3 прийняте не було. Після цього депутат ОСОБА_4 подав головуючому ОСОБА_6 письмову пропозицію щодо обрання ОСОБА_2 секретарем ради, повідомивши, що під цією пропозицією підписалось 13 депутатів.

Однак, головуючий, не перевіривши належність підписів у пропозиції, в порушення частини першої статті 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" поставив питання про обрання ОСОБА_2 секретарем ради на голосування.

При цьому повторно питання про обрання секретаря ради до порядку денного внесено не було.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року, в позові відмовлено.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 січня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_1 надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 26 січня 2018 року прийнята до провадження.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В мотивування касаційної скарги вказує, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення відповідачем порушено право ОСОБА_1 як депутата та фізичної особи - члена територіальної громади смт. Власівка Кіровоградської області, а також права інших депутатів на додаткове вивчення, обговорення питання обрання секретарем ради ОСОБА_2, порушено право на внесення своїх пропозицій щодо кандидатури на посаду секретаря ради.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 листопада 2015 року відбулось друге пленарне засідання першої сесії Власівської селищної ради сьомого скликання.

На вказаній сесії Власівською селищною радою прийнято рішення від 24 листопада 2015 року № 3 "Про обрання секретаря селищної ради", яким секретарем Власівської селищної ради було обрано ОСОБА_2

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність порушень під час прийняття оскаржуваного рішення. Крім того, рішення виконано шляхом призначення ОСОБА_2 на посаду секретаря селищної ради, а відтак не може бути скасовано, оскільки застосовується одноразово і після його реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині відсутності підстав для задоволення позову, дійшовши при цьому до висновку про відсутність порушених прав та інтересів позивача за наслідками прийняття оскаржуваного рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначені висновки суду апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

В силу частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 щодо оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, частини третьої статті 8, статті 55 Конституції України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам.

В даному випадку, ОСОБА_1 звернувсь до суду фактично як депутат від групи депутатів та позивається за дорученням постійної комісії з питань законності, правопорядку, депутатської діяльності, гласності, захисту прав людини, зв'язків з об'єднаннями громадян та реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог, оскільки судом не було встановлено порушення прав, свобод та інтересів, належних безпосередньо ОСОБА_1 як фізичній особі, процесуальний статус якого в даному випадку був визначений самим позивачем.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

О. В. Білоус