Справа № 804/6521/17
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2018 року Справа № 804/6521/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання - Воробйовій П.В.
позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - Кривошеї А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військового комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування п.1 наказу №296 від 29.06.2017 року «Про результати службового розслідування», зобов`язання вчинити певні дії -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 р. , після усунення недоліків позовної заяви, провадження по справі було відкрито та справу було призначено до розгляду.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України з 1993 року по 31 серпня 2017 року, в тому числі, на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10 грудня 2014 року по 31 серпня 2017 року, має статус «Учасник бойових дій» за участь у 2014 році в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях.
З 24.05.2016 року по 09.02.2017 року позивач зазначає, що перебував за наказами та розпорядженнями вищих командирів (начальників) у службових відрядженнях, виконуючи обов`язки військової служби, покладені на нього командирами на час службових відряджень.
Позивач, посилаючись на умисне неврахування відповідачем різниці між юридичними поняттями «запобіжний захід», дія яких передбачена ст.ст.176 183 КПК України та «заходами забезпечення кримінального провадження», врегульованими ст.ст.131, 132 КПК України при винесенні оскаржуваного наказу, вважає, що наведений наказ, який мав наслідком неоплату його часу праці в квітні, травні, червні 2016 року, а також зменшення розміру його пенсійного забезпечення, є винесеним з порушенням його трудового права на отримання грошового забезпечення за виконану роботу, відповідних норм Конституції України, Закону України «про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» тощо, а відтак, таким, що підлягає скасуванню.
В судове засідання, призначене на 29.01.2018 р., з`явився позивач та повноважний представник відповідача.
Представник відповідача Військового комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України у судовому засіданні заперечував проти позовної заяви та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відзив на позов від 29.01.2018 р та пояснення, надані в судовому засіданні, в яких зазначив наступне.
31.08.2017 року позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу Криворізького районного військового комісаріату з посади військового комісара.
Відповідач зазначає, що, після ознайомлення з наведеним вище наказом підполковником ОСОБА_1 була складена розписка від 30.08.2017 року із зобов`язанням внести зазначену переплату та, вказана сума переплати грошового забезпечення 14.09.2017 року була внесена позивачем до фінансової служби Дніпропетровського ОВК, що підтверджується прибутковим касовим ордером №15 від 14.03.2017 року.
Також, в обґрунтування своєї позиції відповідно до наданих заперечень, відповідач посилається на наказ Міністра Оборони України від 11.06.2008 року №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», відповідно до положень якого військовослужбовцям, заарештованим за постановою слідчих органів або судів, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту.
Здійснивши підготовку даної справи до судового розгляду відповідно до ст.ст.173 175, 179 182 КАС України, та постановивши ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку ст.183 КАС України, з занесенням зазначеної ухвали в протокол судового засідання від 29.01.2018 року, суд перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, заслухавши пояснення позивача та повноважного представника відповідача, суд встановив наступне.
13.10.2015 року Центрально міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено ухвалу у справі №216/7817/15 к провадження №1-кс/216/2739/15, відповідно до резолютивної частини якої підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомленого про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, було відсторонено від посади військового комісара Криворізького РВК Дніпропетровської області до 08.12.2015 року.
18.02.2016 року ТВО військового комісара Криворізького районного військового комісаріату В.П.Войтко було направлено лист за №784 до Військового прокурора Криворізького гарнізону Південного регіону України м. Кривий Ріг підполковнику юстиції Миколайчуку А.Б., відповідно до тексту якого зазначено про винесення 30.12.2015 року Центрально Міським районним судом м. Кривого Рогу ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою військового комісара Криворізького районного військового комісаріату м. Кривого Рогу підполковника ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 та ч.3 ст.368 КК України до 16.02.2016 року та висловлено прохання повідомити про подальші запобіжні заходи, обрані судом відносно підполковника ОСОБА_1 та надати копію ухвали суду, що підтверджує обрання запобіжних заходів.
20.04.2016 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) було винесено наказ №103, відповідно до п.3 якого було зазначено про те, що підполковник ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 з 20.04.2016 року. При цьому, у якості підстав було зазначено ухвалу Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.04.2016 року та рапорт підполковника ОСОБА_1 від 20.04.2016 року, що підтверджується витягом з зазначеного наказу, копія якого міститься в матеріалах справи.
20.04.2016 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) було винесено наказ №66, відповідно до тексту якого позивач зазначив про вибуття останнього у щорічну основну відпустку (у другу частину щорічної основної відпустки за 2015 рік) на 15 діб та дві доби святкові, з 20 квітня по 6 травня 2016 року та (у першу частину щорічної основної відпустки за 2016 рік) на 15 діб одна доба святкова, з 7 по 22 травня 2016 року.
24.05.2016 року військовим комісаром Дніпропетровського обласного військового комісаріату (по стройовій частині) було винесено наказ №128, відповідно до тексту якого було зазначено про вибуття у відрядження підполковника ОСОБА_1 , військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 м. Кривого Рогу для надання допомоги командуванню військової частини.
24.05.2016 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) було винесено наказ №80, відповідно до тексту якого позивач зазначив про вибуття останнього у відрядження до військової частини НОМЕР_1 м. Кривого Рогу для надання допомоги командуванню військової частини.
08.06.2016 року Центрально Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено ухвалу у справі №216/555/16 к 1кп/216/198/16, відповідно до резолютивної частини якої обвинуваченого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було відсторонено від посади військового комісара Криворізького РВК Дніпропетровської області строком на 2 (два) місяці до 08.08.2016 року.
04.08.2016 року Центрально міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено ухвалу у справі №216/555/16 к 1кп/216/198/16, відповідно до резолютивної частини якої до обвинуваченого ОСОБА_1 , було продовжено строк відсторонення від посади військового комісара Криворізького РВК Дніпропетровської області строком на 2 (два) місяці до 08.12.2016 року.
07.12.2016 року Центрально міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено ухвалу у справі №216/555/16 к 1кп/216/198/16, відповідно до резолютивної частини якої обвинуваченого ОСОБА_1 було відсторонено від посади військового комісара Криворізького РВК Дніпропетровської області строком на 2 (два) місяці, з 09.12.2016 р. по 09.02.2017 року включно.
При цьому, як встановлено з пояснень відповідача та підтверджено позивачем безпосередньо в судовому засіданні, позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 з посади військового комісара лише 31.08.2017 року.
29.06.2017 року після проведення службового розслідування по факту переплати грошового забезпечення військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковнику ОСОБА_1 , військовим комісаром Дніпропетровського ОВК було затверджено акт про результати службового розслідування по факту переплати грошового забезпечення військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковнику ОСОБА_1 , відповідно до тексту якого службовим розслідуванням встановлено наступне.
Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 04.08.2017 року №144 позивачем було зазначено про вибуття з 04.08.2017 року у відрядження до м. Дніпро Дніпропетровського обласного військового комісаріату на нараду з підведення підсумків за липень 2017 року.
Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 05.08.2017 року №145 позивачем було зазначено про прибуття з відрядження м. Дніпро Дніпропетровського обласного військового комісаріату та про факт тимчасового виконання останнім обов`язків військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Правовідносини сторін, щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України регулюються нормами Конституції України, закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року з відповідними змінами і доповненнями, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 11.06.2008 року №260 з відповідними змінами і доповненнями тощо.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Відповідно до ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до преамбули Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.
Дія Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до п.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначаються загальні обов`язки військовослужбовців, такі як: необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України
покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України ( 254к/96-ВР ) та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати
свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до п.12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Відповідно до п.14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він
не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до п.п 26, 27 наведеного вище Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно до п.п. 29, 30 вказаного Статуту за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Відповідно до п.31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Відповідно до п.35 Статуту встановлено порядок віддання й виконання наказів. Зокрема, зазначено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
При цьому, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Відповідно до п.36 зазначеного вище Статуту командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.
Відповідно до п.37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Відповідно до п.38 Статуту у разі коли військовослужбовець, який виконує наказ, отримав від іншого командира (начальника), старшого за службовим становищем чи військовим званням, новий наказ, що стане перешкодою для виконання попереднього, він доповідає про це командирові (начальникові), який віддав наступний наказ, і після отримання його згоди припиняє виконання попереднього наказу.
Командир (начальник), який віддав наступний наказ, повідомляє про це командира (начальника), який віддав попередній наказ.
Відповідно до п.58 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до п.59 зазначеного вище Статуту командир (начальник) зобов`язаний: планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи корупційне правопорушення, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи корупційного правопорушення військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази; постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками); знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; організовувати культурно-освітню роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку; здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків; особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військово-навчальних закладів; організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів; контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі); вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).
Відповідно до п.1.1 наведеної вище Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 11.06.2008 року №260 з відповідними змінами, визначається порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до п.1.3. зазначеної Інструкції грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується:
1.3.1. Військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини).
1.3.2. Військовослужбовцям, які навчаються у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (далі - військові навчальні заклади).
1.3.3. Особам, які навчаються у військових ліцеях та ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, а також проходять підготовку у військових оркестрах.
1.3.4. Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).
Відповідно до п.п 2.1., 2.2 наведеної вище Інструкції військовослужбовцям, які відповідно до законодавства України мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення (щорічні основні відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки у зв`язку з хворобою для лікування, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин, що надаються в особливий період, інші додаткові відпустки, визначені відповідними законами України), грошове забезпечення виплачується за весь період цих відпусток.
У разі надання військовослужбовцям відпусток (додаткових відпусток) без збереження грошового забезпечення (заробітної плати), що визначені Законом України Про відпустки або іншими законами України, за час перебування у цих відпустках (додаткових відпустках) грошове забезпечення не виплачується.
Відповідно до п.п. 3.1., 3.2 зазначеної Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, оклади за військовими званнями виплачуються з дня підписання наказу про присвоєння відповідних звань.
Особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, і військовослужбовцям строкової військової служби, звільненим з військової служби з присвоєнням офіцерських звань, оклади за військовими званнями офіцерського складу не виплачуються.
Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, прийнятим на військову службу за контрактом, у тому числі із запасу (крім військовослужбовців строкової військової служби, які прийняті на військову службу за контрактом), оклади за військовими званнями виплачуються з дня зарахування до списків особового складу військової частини.
Особам офіцерського складу, призваним на військову службу за призовом із запасу, оклади за військовими званнями виплачуються з дня відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Відповідно до п.п. 7.1., 7.2 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (крім зазначених у пунктах 7.10 і 7.11 цієї Інструкції), допущеним установленим порядком наказом командира (начальника) до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою строком до шести місяців або до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою строком до чотирьох місяців у тій самій військовій частині, за час виконання обов`язків за цими посадами виплачуються оклади за посадами, що тимчасово виконуються (з урахуванням пункту 7.3 цієї Інструкції).
Строк тимчасового виконання обов`язків за посадою обчислюється з дня, з якого військовослужбовець став до виконання обов`язків за посадою, але не раніше дня видання командиром військової частини наказу про його допуск до тимчасового виконання обов`язків за посадою, і до дня звільнення з посади включно. До цього строку не зараховуються періоди перебування у відпустці, службовому відрядженні (якщо воно не пов`язане з виконанням обов`язків за посадою, що тимчасово виконується), на навчанні, лікуванні або у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою.
Відповідно до п.п. 7.3.1 п.7.3 наведеної Інструкції визначено наступне. Посадові оклади військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за час тимчасового виконання обов`язків за посадами виплачуються з дотриманням таких умов: військовослужбовцю, допущеному до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою, оклад за цією посадою виплачується, якщо військовослужбовець, який постійно займає посаду, а також його заступники-військовослужбовці і помічники-військовослужбовці незалежно від їх функціональних обов`язків тимчасово вибули з військової частини або в установленому порядку звільнені від службових обов`язків.
Відповідно до п.11.1. вказаної Інструкції військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунуті від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, з наступного після усунення (відсторонення) дня за період, протягом якого вони не виконували службові обов`язки (службові повноваження або повноваження на посаді), виплачуються посадові оклади, оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.
У разі скасування наказів про усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків (якщо за результатами службового розслідування підстави прийняття такого рішення не підтвердилися) або наказів про відсторонення від виконання службових повноважень (у разі закриття провадження у справі про адміністративне корупційне правопорушення у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення) за період, протягом якого військовослужбовці не виконували службові обов`язки (службові повноваження), виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) від виконання службових обов`язків (службових повноважень).
Крім того, відповідно до п.11.2. наведеної вище Інструкції військовослужбовцям, відстороненим від посад відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України з наступного після відсторонення від посад дня за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.
У разі скасування постановами слідчих (прокурорів) постанов про відсторонення від посад військовослужбовцям за період, протягом якого вони не перебували на посадах внаслідок відсторонення від посад, грошове забезпечення, на отримання якого вони втратили право, не виплачується.
Відповідно до ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст. 8, 9 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Здійснивши системний аналіз чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини суд зазначає наступне.
Так, наведені вище норми чинного законодавства України, а саме: пункти 29, 30, 35, 36 наведеного вище Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України чітко вказують саме на обов`язок безпосереднього командира перевіряти всі обставини, що стосуються допуску підлеглого до виконання відповідних службових обов`язків.
Саме командир своїм наказом у відповідності до пунктів 35, 36, 58 наведеного вище Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає умови безпосереднього проходження служби своїми підлеглими.
Відтак, враховуючи той факт, що, у відповідності до п.31 зазначеного вище Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, безпосереднім командиром позивача на момент проходження внутрішньої служби останнім у Збройних Силах України був Військовий комісар Дніпропетровського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, саме на нього покладався обов`язок, виходячи з наведених вище пунктів Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перевіряти всі обставини, пов`язані з призначенням ОСОБА_1 виконуючим обов`язків військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 та виданням відповідних наказів про таке призначення.
Так, дійсно, позивачем в процесі розгляду даної справи будь якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено дотримання ОСОБА_1 п.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо повідомлення безпосереднього керівництва про обставини, пов`язані з перебігом кримінального провадження як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 та ч.3 ст.368 КК України.
Проте зазначений факт не має принципового значення для розгляду і вирішення даної справи по суті, а лише додатково характеризує ОСОБА_1 як особу несумлінну, таку, яка схильна до приховування інформації щодо себе, а також таку, що нехтує загальними обов`язками військовослужбовців, передбаченими п.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Але зазначені обставини, встановлені судом, та не спростовані позивачем, жодною мірою не впливають на передбачений зазначеними вище пунктами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України обов`язок командира позивача щодо їх самостійного встановлення, та не можуть слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності за винесення оскаржуваного п.1 наказу №296 від 29.06.2017 року «Про результати службового розслідування».
Крім того, не витримують критики та спростовуються матеріалами справи і доводи відповідача щодо абсолютної необізнаності останнього з фактом існування зазначених вище ухвал Центрально міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно позивача.
Як свідчать матеріали справи, починаючи з жовтня 2015 року по грудень 2016 року Центрально міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області виносилися відповідні ухвали в ході розгляду справи №216/7817/15 к провадження №1-кс/216/2739/15, відповідно до резолютивних частин яких підозрюваний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлений про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відсторонявся від посади військового комісара Криворізького РВК Дніпропетровської області на певні відрізки часу, зазначені безпосередньо у вказаних ухвалах, проте, не зважаючи на це, позивач на підставі наведених вище наказів комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України призначався виконуючим обов`язків військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Так, з листа від 18.02.2016 року ТВО військового комісара Криворізького районного військового комісаріату В.П. Войтко за №784 до Військового прокурора Криворізького гарнізону Південного регіону України м. Кривий Ріг підполковника юстиції Миколайчука А.Б., відповідно до тексту якого зазначено про винесення 30.12.2015 року Центрально Міським районним судом м. Кривого Рогу ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою військового комісара Криворізького районного військового комісаріату м. Кривого Рогу підполковника ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 та ч.3 ст.368 КК України до 16.02.2016 року та висловлено прохання повідомити про подальші запобіжні заходи, обрані судом відносно підполковника ОСОБА_1 та надати копію ухвали суду, що підтверджує обрання запобіжних заходів, вбачається, що ТВО військового комісара Криворізького районного військового комісаріату В.П. Войтко було відомо як про факт існування кримінального провадження, порушеного відносно ОСОБА_1 , так і про факт існування процесуальних документів, а саме, відповідних ухвал, винесених в процесі такого кримінального провадження.
Проте, володіючи інформацією щодо зазначеного кримінального провадження, відповідачем не було вчинено жодних дій щодо з`ясування дійсних обставин перебігу такого провадження, крім направлення на адресу Військового прокурора Криворізького гарнізону Південного регіону України м. Кривий Ріг єдиного листа з зазначеного приводу.
Таким чином, зважаючи на той факт, що винесення оскаржуваного п.1 наказу №296 від 29.06.2017 року «Про результати службового розслідування» стало наслідком винесення відповідачем попередніх наказів про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також враховуючи той факт, що позивач приступив до виконання обов`язків не самостійно, а безпосередньо був призначений на виконання таких обов`язків Військовим комісаром Дніпропетровського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, оскаржуваний п.1 наказу №296 від 29.06.2017 року «Про результати службового розслідування» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відтак, встановивши протиправний характер п.1 наказу Військового комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України №296 від 29.06.2017 року «Про результати службового розслідування», який полягає у нез`ясуванні всіх обставин, які передували його винесенню, безпосередньо відповідачем, суд приходить до висновку про можливість його скасування.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Дніпропетровського обласного військового комісаріата виплатити позивачу стягнуті з останнього кошти в сумі 25 700,37 грн., суд зазначає наступне.
Таким чином, задоволення судом позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування п.1 наказу Військового комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України має логічним наслідком і задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Дніпропетровського обласного військового комісаріата виплатити позивачу стягнуті з останнього кошти в сумі 25 700,37 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи той факт, що позивач - ОСОБА_1 , у відповідності до пп. «а» п.2 ч.1 ст.8 ЗУ «Про судовий збір», як військовослужбовець звільнений від сплати судового збору, та, як наслідок при подачі даної позовної заяви відповідні судові витрати не сплачував, то судові витрати стягненню з рахунків бюджетних асигнувань відповідача не підлягають.
Керуючись ст.ст.242-244, 246, 250, 254, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військового комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування п.1 наказу №296 від 29.06.2017 року «Про результати службового розслідування», зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати п.1 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №296 від 29.06.2017 року «Про результати службового розслідування».
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 08.02.2018 року.

Суддя Є.О. Жукова