Справа № 303/319/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1349/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Богаченка С.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року (суддя Монич В.О., м. Мукачево) у справі за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИЛА:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 22 січня 2018 року звернувся до суду з позовом до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Позов мотивований тим, що відповідач 15 січня 2018 року незаконно, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, на літаку, перетнув державний кордон з України в Угорщину на ділянці відповідальності Мукачівського прикордонного загону, однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Угорщини та 19 січня 2018 року, в пункті пропуску «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. В подальшому його було затримано в адімністративному порядку на термін до 3 діб з метою встановлення особи та зясування обставин правопорушення відповідно до ст.263 КУпАП, в ході зясування яких було встановлено, що відповідач до України потрапив незаконно, поза пунктами пропуску через державний кордон; державу Україну використовував, виключно, як країну транзиту, тому наміру залишитись в Україні для подальшого життя не мав; до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, не звертався, а 15 січня 2018 року з метою потрапити до країн Європейського Союзу незаконно перетнув державний кордон з України в Угорщину. Не зважаючи на те, що відповідачу все-таки вдалося потрапити в країну Європейського Союзу, для цього незаконно перетнувши державний кордон з України в Угорщину, за що і був затриманий прикордонною поліцією Угорщини, однак у набутті стутусу біженця йому було відмовлено та повернуто на територію України в порядку реадмісії. Відповідач підстав для законного перебування на території України, передбачених ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має, документи що посвідчують особу та дають право виїхати з України відсутні, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країн походження немає, коштів на повернення та внесення застави немає, проте має намір потрапити до країн Західної Європи нелегальним шляхом.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року у справі №303/319/18 заявлений позов задоволено.

З ухваленим у справі рішенням не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скарго в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі, зокрема, вказує, що ним подавалась заява до уповноважених органів про звернення за захистом в Україні, така заява була передана посадовій особі Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Більше того, раніше позивач вже звертався за захистом в Україні але йому було відмовлено. Наголошує, що суд першої інстанції не перевірив чи була подана така заява про звернення за захистом в Україні, та не взяв до уваги докази та пояснення щодо бажання отримати захист в Україні. Також покликається на небезпеку повернення до країни походження, ризики у випадку примусового видворення для його життя, безпеки і свободи. Окрім цього, посилається на положення ч.1 ст.289 КАС України, за змістом якої застосування такого заходу як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України можливе щодо іноземця чи особи без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення. Звертає увагу суду, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2018 року у справі №303/318/18 Мукачівському прикордонному загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовлено у задоволенні позову про примусове видворення громадянинаАфганістану ОСОБА_2 за межі України.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, щовідповідач 19.01.2018, в пункті пропуску «Лужанка» був переданий на територію України представниками прикордонної поліції Угорщини в порядку реадмісії, після чого затриманий за незаконне перетинання державного кордону з України в Угорщину на літаку типу АН-2 з Українським бортовим номером поза пунктами пропуску, без документів, що посвідчують особу, у складі групи осіб, яке відбулося 15.01.2018 на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Лужанка», територія Астейської сільської ради Берегівського району, що стверджується протоколом про адміністративне затримання та протоколом прикордонно-представницької зустрічі.

21.01.2018 начальником Мукачівського прикордонного загону ОСОБА_3 затверджено рішення про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, яке отримано відповідачем.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звернувся із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до положень ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному вїзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Згідно статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Дана норма вітчизняного законодавства кореспондується зі ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи загальнодоступну інформацію про країну походження відповідача, наявну у справі інформацію про його бажання отримати в Україні статус біженця, позивач не надав доказів того, що відповідними владними органами була розглянута вся належна інформація, яка їм доступна, та переконалися, що примусове видворення не буде означати для відповідача реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб'єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав. Суд першої інстанції зі свого боку не звернув уваги на ці обставини.

Крім того, відповідно до частини 1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідними компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що така особа буде ухилятися від виїзду. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення іноземця чи особи без громадянства. В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про прийняття рішення про примусове повернення відповідача.

Відповідно, підставними ж покликання апелянта на положення ст.289 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Натомість, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2018 року у справі №303/318/18 Мукачівському прикордонному загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовлено у задоволенні позову про примусове видворення громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 за межі України. Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, неповно та неправильно встановив обставини справи, допустився помилки в застосуванні норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6