Справа № 161/15810/13-а (2а/161/10/14)
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 березня 2018 року

Київ

справа №161/15810/13-а (2а/161/10/14)

адміністративне провадження №К/9901/1582/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Данилевич Н.А.,

суддів: Бевзенка В.М., Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Луцького міського голови на додаткову постанову Львівського апеляційного адміністративного від 27 квітня 2015 року (головуючий суддя - Довга О.І., судді - Ліщинський А.М., Запотічний І.І.)

у справі № 2915/14/876

за адміністративним позовом ОСОБА_2

до Луцького міського голови Романюка Миколи Ярославовича,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - управління освіти Луцької міської ради та начальник управління освіти Луцької міської ради Гребенюк Олег Володимирович

про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Луцького міського голови Романюка Миколи Ярославовича (далі - відповідач) про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2014 року в задоволенні позову - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного від 14 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2014 року - скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано розпорядження Луцького міського голови від 12.08.2013 року №1368-рб «Про звільнення ОСОБА_2»;

- поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника управління освіти Луцької міської ради з 12.08.2013 року.

- стягнуто з управління освіти Луцької міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2013 року по 14.07.2014 року;

- в решті позову - відмовлено.

Додатковою постановою Львівського апеляційного адміністративного від 14 липня 2017 року стягнуто з управління освіти Луцької міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 серпня 2013 року по 14 липня 2014 року в сумі 31737, 7 грн., без врахування податків та обов'язкових платежів.

Приймаючи додаткову постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно довідки управління освіти Луцької міської ради № 948 від 15 серпня 2013 року, грошове забезпечення позивача складало 2621, 73 грн. за місяць. Оскільки позивача поновлено на посаді з 12 серпня 2013 року, то відшкодуванню підлягає заробіток з 13 серпня 2013 року по 14 липня 2014 року в сумі 31737, 07 грн.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати додаткову постанову суду апеляційної інстанції та винести ухвалу, якою відмовити позивачу у винесенні додаткової постанови. В своїй касаційній скарзі відповідач зазначає, що під час винесення додаткової постанови судом апеляційної інстанції не досліджувалось питання про розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а визначено лише період вимушеного прогулу, також, судом апеляційної інстанції не було досліджено чи перебувала позивач на обліку в центрі зайнятості та чи отримувала допомогу по безробіттю.

Позивачем заперечення на касаційну скаргу не надані, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовою інстанцією фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

При задоволені вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податків з доходів фізичних осіб) є обов'язком роботодавця та працівника, то суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резулятивній частині рішення.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Пунктом 3 Порядку № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За правилами пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки про суми виплаченої позивачу заробітної плати за два місяці, що передували звільненню, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 становила - 2621,73 грн. З урахуванням кількості фактично відпрацьованих у вказаний період робочих днів, середньоденна заробітна плата позивача за день становила - 137,99 грн.

З огляду на неправомірність дій відповідача щодо звільнення позивача з публічної служби та у зв'язку з тим, що згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного від 14 липня 2014 року позивача поновлено на посаді заступника начальника управління освіти Луцької міської ради з 12 серпня 2013 року, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що до стягнення, відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13 серпня 2013 року по 14 липня 2014 року.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, позивачу належить виплатити 31 735,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, з вказаної суми слід відрахувати податки, збори та інші обов'язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Доводи ж скаржника, як на підставу для скасування додаткової постанови, що позивач отримала допомогу по безробіттю, а відтак розмір отриманої допомоги неправомірно не було враховано при присуджені оплати за час вимушеного прогулу, колегія суддів відхиляє, оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин Законом не передбачено.

Посилання скаржника на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз'яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України №3248-15 від 20 грудня 2005 року.

З наведеного слідує, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а дійшли обґрунтованого висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Луцького міського голови - залишити без задоволення.

Додаткову постанову Львівського апеляційного адміністративного від 27 квітня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа