Справа № 279/5268/17
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року м. Житомир справа № 279/5268/17

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах сина ОСОБА_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію, стягнення моральної шкоди 16000,00 грн.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах сина ОСОБА_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 з позовом, в якому, з урахуванням уточнюючої позовної заяви, просить:

- визнати дії Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області протиправними та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію позивачу у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду, виконання якого гарантується державою за період з 07 жовтня 2011 року по 15 серпня 2017 року в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме: на кошти в сумі 9471,50 грн., які виплачені за постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.09.2011;

- визнати дії Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області протиправними та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу в інтересах сина ОСОБА_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 компенсацію позивачу у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду, виконання якого гарантується державою за період з 07 жовтня 2011 року по 31 серпня 2017 року в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме: на кошти в сумі 1894,30 грн., які виплачені за постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.09.2011.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Державна казначейська служба України всупереч вимогам Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та з урахуванням Закону України "Про виконавче провадження" виплатила із затримкою грошові кошти, визначені рішенням Коростенського міськрайонного суду у справі №2-а-8589/11 та без компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої у встановлений строк суми. Позивач також зазначив, що така бездіяльність Державної казначейської служби України є протиправною, оскільки суперечить Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Позивач в судове засідання 12.03.2018 не з'явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Судова повістка направлялась відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, однак поштове відправлення повернулося з відміткою "інші причини", а тому відповідно до ч.11 ст.126 КАС України дана кореспонденція вважається врученою належним чином.

Від представника відповідача 26 лютого 2018 року через відділ документального забезпечення надійшов відзив на позовну заяву від 23.02.2018 №12-12/184-1388. В обґрунтування якого вказав, що Державна казначейська служба України відповідно до наданих повноважень здійснює виконання рішень судів у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду. Зазначив, що виконавчий лист №2-а-85898/11 виданий на виконання рішення зобов'язального характеру, тобто відповідно до Порядку №440 орган Казначейства здійснює не стягнення коштів за рішенням суду, а погашення заборгованості, а тому відповідно до ст.5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми не може бути нарахована.

Відповідно до вимог ч.9. ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.250 КАС України).

Дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2011 року по справі №2-а-8589/11 визнано дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області протиправними щодо не нарахування та не виплати позивачу коштів передбачених ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до визначених законом розмірів за період з 01.02.2011 по 30.06.2011, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Коростені по нарахуванню та виплаті позивачу доплати до пенсії за роботу на територіях радіоактивного забруднення в менших законодавчо встановленим розмірах за період з 01.02.2011по 30.06.2011, зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до вимог ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 40 % мінімальної заробітної плати за період з 01.02.2011 по 30.06.2011 з урахуванням отриманих коштів та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Коростені нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії за роботу у зоні гарантованого добровільного відселення на територіях радіоактивного забруднення відповідно до ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.02.2011 по 30.06.2011, з урахуванням виплачених сум, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2010 рік" на відповідний час.

На виконання вказаного рішення позивачу видані виконавчі листи (№2-а-8589/11).

Вказані виконавчі листи направлені до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області від органів державної виконавчої служби відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440, згідно з актом приймання-передавання за ІV квартал 2014 року від 12.03.2015.

Випискою за картковим рахунком клієнта за період з 05.08.2017 по 31.08.2017 підтверджено, що Казначейством України перераховано клієнту ОСОБА_1 15 серпня 2017 року суму 9424,14 грн. та 31 серпня 2018 року суму 1884,83 грн. (а.с.15).

Позивач звернувся до Державної казначейської служби України з проханням нарахувати відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" в розмірах трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, починаючи з трьохмісячного строку виконання та по момент виплати коштів згідно з рішенням суду.

Проте, Державна казначейська служба України листом від 10.11.2017 №12-08/1968-7492 повідомила ОСОБА_1 про те, що оскільки рішення суду по справі №2-а-8589/11 має зобов'язальний характер, то компенсація у зазначених категоріях справ не нараховується (а.с.11-12).

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач за захистом своїх прав звернулась з вказаним позовом до суду.

Частиною 2 статті 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VІ (далі - Закон №4901-VІ) зазначено, що даним законом встановлюються гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Пунктом 1 статті 3 даного Закону №4901-VІ визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частини 2, 4 ст. 3 Закону №4901-VІ передбачають, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду; перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно з ч.ч. 2, 6 ст. 4 Закону №4901-VІ у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

За приписами пункту 3 Перехідних положень Закону №4901-VІ заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

У свою чергу, механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження".

Вищевказаний закон є спеціальним у сфері гарантування державою виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України №4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 5 Закону України №4901-VІ встановлено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що виконання рішень суду саме про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, покладено на Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, із визначенням тримісячного строку виконання вказаних рішень. При цьому, виплата компенсації в розмірі трьох відсотків річних передбачена лише у разі не перерахування коштів протягом трьох місяців за рішенням суду про стягнення коштів, а не зобов'язального характеру.

Представник відповідача у відзиві на позов вказав, що відповідно до Постанови КМУ "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою" від 03.09.2014 № 440 (далі - Порядок № 440) до органу Казначейства надійшли виконавчі листі №2-а-8589/11 зобов'язального характеру.

Статтею 7 Закону України №4901-VІ передбачено, що виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Судом встановлено, що державний виконавець із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення шляхом стягнення коштів до суду по справі №2-а-8589/11 не звертався.

Тобто, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2011 року по справі № №2-а-8589/11 залишилось зобов'язального характеру.

Як зазначалось раніше, єдиними актами законодавства, що передбачають можливість нарахування компенсації за прострочення виконання судових рішень є Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845.

Оскільки, рішення суду від 15.09.2011 по справі №2-а-8589/11 надійшло до органу Казначейства від виконавчої служби відповідно до Порядку № 440, то Казначейством здійснено не стягнення коштів за рішенням суду, а погашення заборгованості за рішенням суду зобов'язального характеру.

Таким чином, компенсація у зазначених категоріях справ не може бути нарахована відповідно до ст.5 Закону №4901-VІ.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено 16.03.18