Справа № 431/5501/17
Суддя: Озеров В. О.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

14.02.2018431/5501/17/3460/2018
Справа 431/5501/17
Провадження 2-а/431/13/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. Старобільськ

Суддя Старобільського районного суду Луганської області Озеров В.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації (далі УСЗН) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Крім того, ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування свого уточненого позову позивач посилається на те, що вона з 24.09.1999 року отримує пенсію за віком. Її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким вона все життя проживала за адресою: АДРЕСА_1, мав статус інваліда Великої Вітчизняної війни ІІ групи і відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» мав пільги, встановлені законодавством України для інвалідів війни. ІНФОРМАЦІЯ_4 її батько помер. Вона неодноразово зверталась з заявою до УСЗН про надання їй пільг, як члену сім'ї інваліда Великої Вітчизняної війни, але листом від 19 жовтня 2017 року їй було відмовлено в наданні статусу сім'ї померлого ветерана війни. Вона вважає, що своїми діями посадові особи УСЗН порушили її права як члена сім'ї померлого ветерана війни. Таким чином просила суд визнати дії посадових осіб УСЗН неправомірними, зобов'язати УСЗН надати їй статус сім'ї померлого ветерана війни.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII Перехідні положення КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 КАС України закріплено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином і відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, судом встановлено наступне:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. Її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким вона проживала за адресою: АДРЕСА_1, мав статус інваліда Великої Вітчизняної війни ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення інваліда війни від 24.03.1976 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, причина смерті: ішемічний інсульт, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Згідно копії свідоцтва про смерть, мати позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Позивач ОСОБА_1 зверталась з заявою до УСЗН про надання їй пільг, як члену сім'ї інваліда Великої Вітчизняної війни, але листом від 19.10.2017 року їй було відмовлено в наданні статусу сім'ї померлого ветерана війни.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії іх соціального захисту» (далі Закон) в діючий редакції, чинність цього Закону поширюється:

- на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів. При цьому, до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісті) військовослужбовців, партизанів належать - батьки, один з подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не мають (і не мали) своїх сімей, діти, які мають свої сім'ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття, діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісті;

- на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання трудового каліцтва та інших причин, які не одружилися вдруге.

Таким чином дія цього Закону, як встановлено його ст. 10, не поширюється на дітей померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Батько позивача ОСОБА_2 інвалід війни другої групи, помер у 1998 році від ішемічного інсульту і в довідці про смерть, наданої позивачем не зазначено, що це захворювання пов'язане з перебуванням на фронті.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 205, 241-246, 250 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.О. Озеров