Справа № 766/6141/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року

Київ

справа №766/6141/16-а

адміністративне провадження №К/9901/71/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» до Херсонської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення за касаційною скаргою Херсонської міської ради на постанову Херсонського міського суду Херсонської області в складі судді Котьо І.В. від 10 квітня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Домусчі С.Д., Коваля М.П., Кравця О.О. від 19 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

01 липня 2016 року ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» звернулось до Херсонського міського суду Херсонської області з адміністративним позовом до Херсонської міської ради, в якому просило суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Херсонської міської ради № 210 від 31 травня 2016 року «Про відмову товариству з обмеженою відповідальністю «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» в дозволі на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки»;

- зобов'язати відповідача розглянути на пленарному засіданні сесії подане 22 квітня 2014 року ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 1 га за адресою: м. Херсон, р. Дніпро, затон № 3.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» зазначило, що Херсонська міська рада всупереч постанові Суворовського районного суду м. Херсона від 04 січня 2016 року в справі № 668/6908/15-а, яке набрало законної сили 26 січня 2016 року, розглянувши пакет документів ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» на отримання дозволу щодо розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки, площею 10000 кв. м за адресою: м. Херсон, затон № 3 р, прийняла необґрунтоване рішення про відмову в наданні такого дозволу, зазначивши причину відмови: «неповний пакет документів». Однак, в статті 123 Земельного кодексу України серед можливих та виключних підстав відмови в наданні дозволу на розроблення проекту відсутня така підстава, як неповний пакет документів.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2017 року, частково задоволено позовні вимоги, зокрема, визнано протиправним та скасоване рішення Херсонської міської ради № 210 від 31 травня 2016 року про відмову ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 10000 кв. м, за адресою: затон № 3, р. Дніпро, м. Херсон, під водноспортивну базу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що серед виключних підстав відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки, визначених статтею 123 Земельного кодексу України, відсутня така підстава, як «неповний пакет документів». Однак, Херсонським міським судом Херсонської області не вирішено питання щодо другої позовної вимоги - зобов'язання відповідача розглянути на пленарному засіданні сесії подане 22 квітня 2014 року відповідне клопотання ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро».

У зв'язку з цим, Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 19 вересня 2017 року залишив постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2017 року без змін у частині задоволення першої позовної вимоги та одночасно вирішив питання про покладення зобов'язання на відповідача розглянути на пленарному засіданні сесії подане 22 квітня 2014 року клопотання ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро», апеляційну скаргу Херсонської міської ради залишив без задоволення.

Херсонська міська рада, не погоджуючись з постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2017 року та постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, звернулась з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати наведені рішення судів попередніх інстанцій та відмовити в задоволенні позову.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що згідно статті 61 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Визначальним фактором надання такої ділянки у користування є її цільове призначення, господарська діяльність на прибережних смугах обмежується відповідно до статті 122 Земельного кодексу України. При цьому, цільове призначення майбутнього використання земельної ділянки, зазначене позивачем, не відповідає вимогам законодавства.

Від ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вказується на необґрунтованість вимог скаржника, а також на те, що суди попередніх інстанцій правильно вирішили спір та прийняли законні рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 вересня 2007 року ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» на праві власності належить будинок б/н за адресою: м. Херсон, затон № 3, р. Дніпро. Зазначене підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8568031 від 28 серпня 2013 року. На земельній ділянці площею 10000 кв. м за вказаною адресою сторонні землекористувачі відсутні.

Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Херсонська міська рада на пленарному засіданні розглянула звернення позивача та прийняла рішення № 210 від 31 травня 2016 року, яким відмовила ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення відповідної земельної ділянки на підставі статті 123 Земельного кодексу України у зв'язку з поданням неповного пакету документів.

Вважаючи це рішення незаконним ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Дніпро» звернулось до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2017 року та постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суди попередніх інстанцій мали з'ясувати, чи було оскаржуване рішення Херсонської міської ради прийняте в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи було таке рішення прийняте на законних підставах.

Так, повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 122, 123 Земельного кодексу України.

Згідно з положеннями частин другої та третьої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, в оскаржуваному рішенні Херсонської міської ради № 210 від 31 травня 2016 року позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі статті 123 Земельного кодексу України, однак, сформульована причина відмови - «неповний пакет документів», не належить до жодної з підстав, визначених цією статтею, на основі чого суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку про те, що оскаржуване рішення прийнято у порушення принципу правової визначеності.

Що стосується доводів скаржника про те, що відмовою у наданні дозволу є невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, а також невідповідність генеральним планам населених пунктів, колегія суддів вважає їх неприйнятними і такими, що не відповідають обставинам, встановленими судами попередніх інстанцій, оскільки в рішенні Херсонської міської ради підставою відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є подання неповного пакета документів, а не невідповідність поданого ним клопотання вимогам закону або генеральному плану м. Херсона.

Отже, відповідно до вимог статті 123 Земельного кодексу України Херсонська міська рада має прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 123 Земельного кодексу України.

Що стосується доводів скаржника про те, що цільове призначення майбутнього використання земельної ділянки, зазначене позивачем, не відповідає вимогам законодавств, то з цього приводу колегія суддів зауважує, що відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 343, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Херсонської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко