Справа № 810/1913/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №810/1913/17 Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г.. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року (прийняту у відкритому судовому засіданні)

у справі №810/1913/17

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області в особі Шепетівського відділення

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги,

за участю представника позивача ОСОБА_4

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області в особі Шепетівського відділення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.08.2014 та податкову вимогу №216-25 від 04.09.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу вважає незаконними, оскільки, рішення та вимогу позивачем не отримано. Пояснив, що він не укладав та не підписував з банком будь-яких угод щодо прощення кредитного боргу а також стверджує, що не отримував доходу від прощення (анулювання) боргу ПАТ «УкрСиббанк», про що йому не було відомо, у зв'язку з чим, позивач вважає, що не мав зобов'язань щодо сплати податків з доходів та відповідного обов'язку подання податкової декларації. Крім того, зазначив, що оскільки податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу позивачем не отримано, то даний борг не є узгодженим.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем неправомірно прийнято податкове повідомлення-рішення та вимогу, оскільки як зазначив апелянт Податковий кодекс був доповнений нормою відповідно до якої звільняються від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості.

Відгук (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в липні 2014 року Шепетівської об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України та наказу №362 від 11.07.2014 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питання щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 (акт перевірки від 18.07.2014 № 1394/17-020/).

За результатами проведеної перевірки було встановлено, що позивач порушив вимоги п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, в результаті неподання (несвоєчасного) подання податкової декларації за 2013 рік; п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на суму 50 208,14 грн., в тому числі по податковому періоді що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що відповідно до поданого розрахунку форми 1 -ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку «Акціонерним Товариством «УкрСиббанк» в 2013 році були відображені виплати у вигляді списання кредитного боргу по фізичній особі ОСОБА_2 за ознакою доходу « 126», така фізична особа самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації, яка за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 не подана.

Крім того в акті перевірки зазначено, що платник податків - фізична особа ОСОБА_2 в 2013 році, відповідно до отриманих відомостей з ЦВД ДРФО ДПА України мав взаємовідносини з ПАТ «УкрСиббанк», від яких отримував доходи у вигляді списання кредитного боргу, що включаються до загального місячного (річного) оподаткованого боргу. Перевіркою встановлено не нарахування та несплата (неперерахування) податку з доходів фізичних осіб до бюджету у сумі 50 208,14 грн., анулюваного (прощеного) кредитного боргу в сумі 311534,93 грн. ПАТ «УкрСиббанк» платнику податків - фізичній особі ОСОБА_2, про що він повідомлений під підпис щодо анулювання (прощення) боргу. ПАТ «УкрСиббанк» платнику податків - фізичній особі ОСОБА_2, згідно листа ПАТ «УкрСиббанк» від 28.02.2014 №10-21/5041 банком відповідно до п.п.164.2.17 Податкового кодексу України на боржника покладено обов'язок щодо самостійного декларування отриманого доходу шляхом подання річної декларації зі сплатою відповідно до податкового зобов'язання.

За результатами перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.08.2014, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування" на загальну суму 62 760,18 грн., з яких: 50 208,14 грн. - за основним платежем; 12 552,04 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом). Дане податкове повідомлення-рішення направлено позивачу на його адресу: м. Шепетівка, Староконстянтинівське шоссе 34/67, згідно з отриманої відповіді від 18.06.2014 Шепетівського МВ УДМС у Хмельницькій області. До податкового органу повернувся конверт за закінченням терміну зберігання. Позивачем податкове повідомлення-рішення не оскаржено.

В подальшому податковим органом винесено податкову вимогу від 04.09.2014 №216-25 на суму 62 853,68 грн., яка направлена позивачу на ту ж саму адресу, як і податкове повідомлення-рішення. До податкового органу повернувся конверт за закінченням терміну зберігання.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням та податковою вимогою ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, прийшов до висновку, про обґрунтованість дій відповідача та правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 довіреністю від 25.02.2013 уповноважив ОСОБА_5 бути представником і представляти його інтереси у всіх без винятку банківських установах, в тому числі ПАТ «УкрСиббанк» м.Хмельницького з питань погашення кредиту. Дана довіреність діяла до 30.12.2013 без права передоручення. (а.с. 95).

26 лютого 2013 року довіритель позивача ОСОБА_5 підписав наступні заяви: №34-4-32-07/28 про розгляд питання щодо погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту шляхом участі в акції, що спрямована на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу. Де вказано, що з умовами акції ознайомлений; №34-4-32-07/29 стосовно того, що буде частково анульовано борг по кредитному договору, що в свою чергу призведе до виникнення доходу у вигляді додаткового блага та необхідності відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб та обов'язку самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу; №34-4-32-07/30 про те, що в період участі в акції, що спрямована на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздробного бізнесу, жодних інших платежів третім особам, у тому числі співробітникам АТ «УкрСиббанк» не здійснював і від нього таких платежів ніхто не вимагав.

Також 26.02.2013 банк на адресу позивача направив лист, в якому зазначив, що у випадку погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, банк анулює залишок заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

27 лютого 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» прийнято повідомлення про анулювання боргу, а саме 38975,97 доларів США, що складає 311534,93 грн. по курсу НБУ, станом на 27 лютого 2013 року. Також позивачу роз'яснено, що анульована сума заборгованості є його доходом, отриманим як додаткове благо, у зв'язку з чим необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб. Дане повідомлення отримано довірителем позивача ОСОБА_5 особисто 27.02.2013, про що він зазначив на повідомленні.

Як встановлено судом першої інстанції позивач декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік до податкового органу не подавав, суму прощеного боргу в якості одержаного доходу не декларував.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що оцінка спірних правовідносин здійснюється на підставі положень Податкового кодексу України, що були чинними на час укладення угоди про прощення боргу.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом ІV Податкового кодексу України, згідно з пунктом 164.1 статті 164 якого загальний оподатковуваний дохід платника податку - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент укладення позивачем і банком угоди щодо анулювання боргу, грудень 2011 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Положеннями підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що додаткове благо - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV Кодексу).

Однак, з аналізу положень абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України вбачається, що анулювання кредитором суми боргу платника податку законодавець прямо ототожнив з додатковим благом для цілей оподаткування, і не передбачив жодних виключень чи особливостей для визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб щодо анульованого боргу в залежності від природи боргового зобов'язання (кредит, відсотки чи пеня).

Правильність такого тлумачення підтверджується історичним аналізом динаміки розвитку законодавчого регулювання оподаткування операцій з прощення боргу.

Так, Законом України від 09.04.2015 № 321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань", який набрав чинності 07.05.2015, внесено зміни до Кодексу в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті., а саме: підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу доповнено пунктом 8 такого змісту: "Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року".

Тобто, до 1 січня 2015 року операції з прощення (анулювання) боргу за відсотками та пенею за кредитами в іноземній валюті становили об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

А тому позивач відповідно мав зобов'язання щодо сплати податку та його декларування.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті), якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Якщо база оподаткування в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому пункту 167.1 ст. 167 Кодексу.

Посилання позивач на ту обставину, що ним не було вчинено будь які дії, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що позивач довіреністю уповноважив ОСОБА_5 бути його представником і представляти його інтереси у всіх без винятку банківських установах, в тому числі ПАТ «УкрСиббанк» м. Хмельницького з питань погашення кредиту. Довіритель позивача ОСОБА_5, діючи в інтересах позивача, мав право підписувати документи та представляти його інтереси в банківських установах, в тому числі і в ПАТ «УкрСиббанк» м. Хмельницького, а тому позивач вважається повідомленим про анулювання боргу та з пов'язаним з цим подальшими наслідками.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а тому підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги відсутні.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам статті 86 КАС України.

Колегія суддів не приймає посилання позивача на ту обставину, що він не отримав податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу, оскільки було встановлено, що податковий орган отримав відповідь на запит щодо доступу до персональних даних, з якого вбачається, що місце проживання позивача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 та на дану адресу відповідачем було направлено податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу.

Відповідно до п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином податковий орган при надсиланні податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги діяв правомірно та відповідно до норм чинного законодавства.

Крім того колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що він відповідно до внесених змін до Податкового кодексу України був звільнений від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, оскільки зазначені зміни (в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті) до Податкового кодексу України набрали чинності 07.05.2015, тоді як позивачу визначено грошове зобов'язання за не сплату податку на доходи фізичних осіб та не подання відповідної декларації у 2013 році, коли в нього був наявний такий обов'язок.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на ст.102 Податкового кодексу України, оскільки відповідно до норм зазначеної статті контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Водночас положеннями п. 102.2.1. статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано.

В даному випадку перевірку проведено в межах строку визначеного кодексом, крім того встановлено, що позивачем взагалі не було подано податкову декларацію за 2013 рік.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 13 березня 2018 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Лічевецький І.О.