Справа № 2а-0870/658/11
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 лютого 2018 року Справа № 2а-0870/658/11 провадження №СН/808/55/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О.

та представників

позивача: Шулякової М.В., Софієнко С.М.

відповідача Захарченка В.Ф.;

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31 січня 2011 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг» (далі - позивач або ТОВ «Запоріжалюмінторг») до Спеціалізованої державної інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі (далі - відповідач або СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 червня 2010 року №/0, від 23 червня 2010 року №/0, від 18 серпня 2010 року №/1, від 18 серпня 2010 року №/1, від 01 листопада 2010 року №/2, від 01 листопада 2010 року №/2.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищим адміністративним судом України винесено ухвалу від 24 травня 2016 року, якою скасовано вищезазначені рішення судів та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

31 липня 2017 року ухвалою суду здійснено заміну сторони у справі, а саме Спеціалізованої державної інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі на її правонаступника - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач або ОВПП ДФС).

Розгляд справи неодноразово зупинявся.

У судових засіданнях представник позивача пояснив, що з 25.05.2010 по 07.06.2010 податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Запоріжалюмінторг», за результатами якої складено акт від 14.06.2010 №208/08-08/32573524. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість». Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що операції, здійснені між позивачем та ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі-ВАТ «ЗАлК») згідно з договором від 26.06.2006 № 858Д(2006) не були спрямовані на створення реальних правових наслідків, цей договір порушує публічний порядок та спрямований на заволодіння державними коштами, а тому є нікчемним в силу закону і додаткове визнання договору недійсним у судовому порядку не вимагається.

На думку позивача, договір законом не віднесено до нікчемних, а будь-яке судове рішення про визнання його недійсним відсутнє. Відповідачем не представлено жодних доказів, які б вказували на невідповідність договору актам цивільного законодавства, а також моральним принципам суспільства, а твердження відповідача про наявність таких доказів у актах перевірок від 26.02.2009 № 28/08-08/32573524 та від 24.03.2009 № 41/08-08/32573524 не відповідає дійсності.

Виходячи з наведеного, позивач вважає, що ним цілком правомірно відображено податковий кредит з ПДВ по договору, укладений між позивачем та ВАТ «ЗАлК», договір створив реальні правові наслідки у вигляді фактичної поставки оплаченого товару, що повністю підтверджується первинними документами.

Відтак, на думку позивача, відсутнє порушення пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі-Закон № 168/97-ВР), що призвело до завищення заявленої в березні 2010 року суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на загальну суму 1 128 002, 00 грн. та призвело до заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за березень 2010 року на загальну суму 3 388 149, 00 грн.

За таких обставин вважає спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та просить задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, у своїх запереченнях зазначає, що за наслідками проведеної виїзної позапланової перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2008 року, результати якої оформлено актом від 26.02.2009 №28/08-08/32573524 встановлено порушення пп. 7.7.2, пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, внаслідок чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за грудень 2008 року в сумі 10692526,20 грн.

В листопаді 2008 року на виконання умов договору позивач перерахував авансові платежі в адресу ВАТ «ЗАлК» за алюмінієву катанку АКЛП-7Е-9,5 в кількості 3489,9100113 тон за ціною 15 319,20 грн. на загальну суму 64 155 157,20 грн., в тому числі ПДВ 10692526,20 грн. На передоплату отримана податкова накладна від 30.11.2008 за № н.33 на суму 64 155 157,20 грн., в тому числі ПДВ 10 692 526, 20грн., проте, фактичне відвантаження продукції на адресу позивача з боку ВАТ «ЗАлК» не відбулось.

За наслідками проведеної виїзної позапланової перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2009 року, результати якої оформлено актом від 24.03.2009 № 41/08-08/32573524 встановлено порушення пп. 7.7.2, пп. 7.7.4 п. 7.7. ст. 7 Закону № 168/97-ВР, внаслідок чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за січень 2009 року на суму 7363251,00 грн.

В грудні 2008 року на виконання умов договору позивач перерахував авансові платежі на користь ВАТ «ЗАлК» за алюмінієву катанку АКПЛ-ПТ-7Е-9,5 в кількості 2 378,93 тн. за ціною 15 476,00 грн. на загальну суму 44 179 504,61 грн., у тому числі ПДВ 7 363 250,77 грн. Проте, фактичне відвантаження продукції на адресу позивача з боку ВАТ «ЗАлК» по цим податковим накладним не відбулось.

Вищевказаними актами перевірок зроблені висновки про те, що господарські зобов'язання у даному випадку укладені без наміру викликати юридичні наслідки, зумовлені договором купівлі-продажу, та з метою безпідставно одержати кошти з державного бюджету шляхом відшкодування ПДВ.

За таких обставин, відповідач вищевказаними актами перевірок встановив юридичний факт нікчемності договору, а саме: підставою для встановлення угоди нікчемною є намагання отримати кошти з державного бюджету шляхом відшкодування ПДВ. Статтею 215 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин є недійсним в силу закону і визнання нікчемного договору в судовому порядку не вимагається. У даному випадку правочин, господарське зобов'язання та договір є тотожними поняттями, оскільки це є певні дії суб'єктів цивільних правовідносин на встановлення, змінення або припинення певного кола правовідносин (ст.626 Цивільного Кодексу, ст.173 ГК України), а з урахуванням положень ст. 216 Цивільного Кодексу, нікчемна угода не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з її недійсністю. Приписами ст.228 Цивільного Кодексу імперативно визначено, що угода, яка порушує публічний порядок та направлена на заволодіння державними коштами є нікчемною в силу закону і додаткове визнання угоди недійсною у судовому порядку не вимагається.

Порушення публічного порядку встановлено актами перевірок з тих підстав, що угода укладена без наміру викликати юридичні наслідки та з метою безпідставно одержати кошти з державного бюджету шляхом відшкодування ПДВ. Крім того, норма права про нікчемність не розмежує наявність прямого або евентуального умислу, а вказує лише на намагання отримання коштів з державного бюджету, а в галузі податкових правовідносин це є надання декларації з від'ємним значенням та в подальшому відшкодуванням.

Відтак, договір є нікчемним в силу закону з моменту його укладання та не породжує ніяких юридичних наслідків пов'язаних з його нікчемністю, у тому числі і у сфері ведення податкового обліку в площині формування податкового кредиту.

З наведених підстав відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

У судовому засіданні 26 лютого 2018 року на підставі ст.250 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг» зареєстроване 02.07.2003 розпорядженням виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради народних депутатів від 02.07.2003 № 195020 та взято на податковий облік в СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі з 01.01.2004.

На підставі направлення від 25.05.2010 № 0440, згідно з п.1 ст. 11, п. 9 ч. 6 ст.11-1 Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» та відповідно до наказу СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі від 21.05.2010 № 611 фахівцями Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Запоріжалюмінторг» з питання правомірного декларування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за березень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось в лютому 2010 року, про що складено акт від 14.06.2010 № 208/08-08/32573524.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що призвело до завищення заявленої в березні 2010 року суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на загальну суму 1 128 002, 00 грн. та призвело до заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за березень 2010 року на загальну суму 3 388 149, 00 грн.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що податковим органом встановлено нікчемність договору від 26.06.2006 № 858Д(2006), укладеного між позивачем та ВАТ «ЗАлК», про що зазначається в актах перевірок від 26.02.2009 № 28/08-08/32573524 та від 24.03.2009 № 41/08-08/32573524, а отже господарські операції за вказаним договором не мали реального характеру.

На підставі акту перевірки від 14.06.2010 №208/08-08/32573524 прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.06.2010 №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетне відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 1 128 002 грн. 00 коп. по декларації за березень 2010 року.

Також, на підставі акту перевірки від 14.06.2010 №208/08-08/32573524 та зроблених в ньому висновків відносно ТОВ «Запоріжалюмінторг» 23.06.2010 прийняте податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 4 404 593 грн. 70 коп., у тому числі 3 388 149 грн. 00 коп. - основний платіж, 1016444 грн. 70 коп. - штрафна (фінансова) санкція.

Позивач здійснював адміністративне оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень. У задоволенні всіх скарг позивачу відмовлено. Відповідачем за результатами прийнятих рішень за скаргами виносились наступні податкові повідомлення-рішення: від 18.08.2010 №/1 та №/1, від 01.11.2010 №/2 та №/2, аналогічні податковим повідомленням-рішенням від 23.06.2010 №/0 та №/0.

Не погоджуючись з діями податкового органу з підстав, зазначених у позові та підтверджених у судовому засіданні, ТОВ «Запоріжалюмінторг» звернулось до суду з даним позовом.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищим адміністративним судом винесено ухвалу від 24 травня 2016 року, якою скасовано вищезазначені рішення судів та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіряючи правомірність дій відповідача суд виходить з наступного.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ТОВ «Запоріжалюмінторг» з його контрагентом - ВАТ «ЗАлК»; мету придбання та обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача; встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

Наявні у справі докази підтверджують, що 26.06.2006 між ТОВ «Запоріжалюмінторг» (покупець) та ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (постачальник) укладено договір №858Д(2006), предметом якого є виготовлення та поставка сплавів алюмінієвих ливарних марок, сплаву алюмінієвого у вигляді зливок циліндричних, алюмінію первинного в чушках, катанки алюмінієвої, зливок циліндричних.

Відповідно до п. 3.3 Договору загальна сума договору орієнтовно складає 43 676 052, 00 грн., в т.ч. ПДВ 7 279 342, 00 грн.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що оплата за продукцію, що постачається, покупцем здійснюється в грошових коштах, шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок постачальника, згідно виставленої ним платіжної вимоги за фактом відвантаження протягом 10-ти банківських днів.

Згідно п. 5.1, п. 8.4 Договору базисом поставки є ЕХW склад ВАТ „ЗАлК", при цьому завантаження продукції здійснює постачальник без стягнення додаткової плати з покупця. Договір діє до 01.07.2007.

01.03.2010 зазначені вище сторони уклали додаткову угоду № 64, якою було доповнено п.1.1 Договору та внесено зміни щодо умов, відповідно до яких ВАТ «ЗАлК» зобов'язується додатково виготовити і поставити, а ТОВ «Запоріжалюмінторг» прийняти і оплатити катанку алюмінієву, марки АКЛП, в кількості 1 450 тон. Також було внесено зміни до п.3.3 Договору відносно ціни, де вказано, що загальна сума договору орієнтовно складає 1 274 027 663, 00 грн., в т.ч. ПДВ 212 337 943, 83 грн.

Таким чином, загальна сума договору збільшена на 32 085 600, 00 грн.

В березні 2010 року, на виконання умов договору ВАТ «ЗАлК» поставило позивачу алюмінієву катанку, що підтверджується накладними на відпуск матеріалів на сторону від 01.03.2010 №20302, 20304, 20305, 20308, 20307, 20306; від 03.03.2010 №20318, 20317, 20316, 20314; від 04.03.2010 №20315, 20331, 20325, 20324, 20326, 20323, 20321; від 05.03.2010 №20335, 20336, 20337; від 09.03.2010 №20343, 20342, 20341, 20340; від 10.03.2010 №20347, 20350, 20351, 20344, 20348, 20349; від 11.03.2010 №20355, 20356, 20357, 20358, 20359, 20360, 20364; від 12.03.2010 №20387, 20380, 20382, 20381; від 13.03.2010 №20385; від 15.03.2010 №20391, 20397, 20396, 20395, 20394, 20393, 20392; від 16.03.2010 №20401, 20399, 20400, 20398.

Продавцем складено наступні податкові накладні: від 01.03.2010 №7 010310; від 02.03.2010 №7 020310; від 03.03.2010 №7 030310; від 04.03.2010 №7 040310; від 05.03.2010 №7 050310; від 09.03.2010 №7 090310; від 10.03.2010 №7 100310; від 11.03.2010 №7 110310; від 12.03.2010 №7 120100; від 13.03.2010 №7 130100; від 15.03.2010 №7 150310; від 16.03.2010 №7 160310 на загальну суму 17 544 671, 63 грн., в т.ч. ПДВ 2 924 111, 94 грн.

Вищезазначені податкові накладні включені до податкового кредиту березня 2010 року.

В обґрунтування товарності операцій, які є предметом спору по справі, позивачем надано наступні товарно-транспортні накладні: від 01.03.2010 №20307, 20306, 20305, 20308, 20302, 20304; від 02.03.2010 №20311, 20313, 20312; від 03.03.2010 №20318, 20317, 20316, 20314; від 04.03.2010 №20331, 20315, 20324, 20325, 20323, 20326, 20321; від 05.03.2010 №20335, 20336, 20337; від 09.03.2010 №20342, 20343, 20340, 20341; від 10.03.2010 №20350, 20347, 20344, 20351, 20349, 20348; від 11.03.2010 №20356, 20355, 20358, 20357, 20360, 20359, 20364; від 12.03.2010 №20380, 20387, 20381, 20382; від 13.03.2010 №20385; від 15.03.2010; №20391, 20397, 20395, 20396, 20393, 20394, 20392; від 16.03.2010 №20400, 20398, 20399, 20401.

Як встановлено судом у вказаних товарно-транспортних накладних вантажовідправником зазначено ВАТ «ЗАлК», але автопідприємствами, які здійснювали перевезення товару зазначено: ТОВ «Фірма Крок-ГТ», Кабельний завод м. Кам'янець-Подільський, Донецьксталь м. Донецьк, ЗАТ «Завод Южкабель» м. Харків, Техпровід м. Запоріжжя, Алчевський металургійний комбінат м. Алчевськ, Інтеркабель м. Київ, Енерго м. Харцизск, Маріупольський металургійний комбінат ім. Ільїча, Донецьксталь м. Донецьк, Енергопром м. Новомосковськ, ТОВ «Електротехніка» м. Запоріжжя, Азовсталь м. Маріуполь, ВАТ «Дніпроспецсталь», Інтерпайп НТЗ Дніпропетровськ, Запорізький кабельний завод, ТФ Кабель м. Чернигів, ВАТ «Укрелектроапарат» м. Хмельницький, що суперечить вимогам пунктів 5.1, 5.2, 8.1 Договору поставки №858Д(2006) від 26.06.2006.

Пунктом розвантаження у всіх товарно-транспортних накладних визначено м. Запоріжжя. Проте, відомості про оприбуткування ТОВ «Запоріжалюмінторг» товару у товарно-транспортних накладних - відсутні.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що зазначений в товарно-транспортних накладних автотранспорт не належить ТОВ «Запоріжалюмінторг» і не був орендований підприємством, а надавався контрагентами позивача, яким, у подальшому, реалізовувалася продукція, придбана у ВАТ «ЗАлК».

Суд вважає, що вказані обставини свідчать лише про порушення сторонами умов договору та правил перевезення автомобільним транспортом, та не можуть слугувати підставою для висновку про безтоварність вказаних господарських операцій.

В березні 2010 року позивач здійснив оплату за поставлену алюмінієву катанку, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, а саме: від 05.03.2010 № 201 на суму 5 500 000, 00 грн.; від 11.03.2010 №214 на суму 2 300 000, 00 грн.; від 11.03.2010 №210 на суму 9 200 000, 00 грн.; від 12.03.2010 №217 на суму 1 000 000, 00 грн.; від 23.03.2010 №241 на суму 3 000 000, 00 грн.; від 24.03.2010 №244 на суму 2 300 000, 00 грн. та від 25.03.2010 №247 на суму 3 027 828, 01 грн.

В бухгалтерському обліку вищевказані операції відображені наступними бухгалтерськими проводками: Д-т 631 К-т 311 - 26 327 828, 01 грн., К-т 631 Д-т 28-17 544 671, 63 грн.

Згідно з ч.8 ст.19 Господарського кодексу України (тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) усі суб'єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов'язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Як зазначено у ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, як це передбачено п.1.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»).

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»; тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Як зазначено у п.2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

З урахуванням зазначеного, первинні документи повинні відображати зміст та обсяг господарської операції, засвідчувати її реальність.

В акті перевірки не встановлено відсутності первинних документів, у свою чергу судом встановлено, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин, відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Щодо посилань відповідача на ненадання позивачем довіреностей на отримання товарів від ВАТ «ЗАлК», податкові накладні якого використані ТОВ «Запоріжалюмінторг» для формування податкового кредиту по податку на додану вартість, слід зазначає наступне.

Згідно з п.2 «Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затвердженої 16.05.1996 наказом Міністерства фінансів України №99, зареєстрованої 12.06.1996 в Міністерстві юстиції України за №293/1318 (далі - Інструкція, тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції), сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідно до п. 13 Інструкції довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей.

Таким чином, позивач фактично позбавлений можливості надати суду вказані довіреності.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем послуг з його господарською діяльністю, суд зазначає наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Запоріжалюмінторг» здійснює наступні види діяльності: оптову торгівлю напівфабрикатами з чорних і кольорових металів, не віднесеними до інших підкласів; оптову торгівлю відходами та брухтом; інші види оптової торгівлі; діяльність автомобільного вантажного транспорту; оброблення металевих відходів та брухту чорних металів; має ліцензію на здійснення заготівлі, переробки брухту чорних металів.

Перевіркою встановлено, що придбана у ВАТ «ЗАлК» алюмінієва катанка замовлялась з метою її подальшого продажу наступним контрагентам: ЗАТ Завод «Південькабель», ТОВ «Виробниче підприємство «Електротехніка», ТОВ «Донметіндастрі», ТОВ «Кабельний завод «Енергопром», ВАТ «Алчевський металургійний комбінат», ТОВ «Крок ГТ», ТОВ «ТД «Одескабель», ТОВ «ТФ Кабель Україна», ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» та інші.

На підтвердження реальності господарських операцій та використання придбаних товарів у власній господарській діяльності, та на підтвердження власних технічних та технологічних можливостей позивач надав суду копії наступних документів: договір поставки; накладні на відпуск матеріалів на сторону; товарно-транспортні накладні; податкові накладні; платіжні доручення; штатні розклади робітників та дирекції; інвентарні картки обліку основних засобів; акт звіряння взаєморозрахунків від 31.07.2011 між ТОВ «Запоріжалюмінторг» та ВАТ «ЗАлК»; видаткові накладні; довіреності на отримання від позивача алюмінієвої катанки його контрагентами.

Оприбуткування поставленого товару підтверджують оборотно-сальдовими відомості по рахунках 105, 281, 3772 за лютий-березень 2010 року; оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 за травень, серпень 2009 року, лютий-березень 2010 року, платіжні доручення за лютий 2010 року; виписки з рахунку у банку за лютий-березень 2010 року; листи з головної книги по рахунках 631, 361, 311, 281 за І квартал 2010 року.

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного використання товару вказує, що ТОВ «Запоріжалюмінторг» здійснювало витрати на придбання у ВАТ «ЗАлК» алюмінієвої катанки; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував дані податкового обліку за перевірений період по взаємовідносинам з ВАТ «ЗАлК».

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про завищення підприємством в березні 2010 року податкового кредиту та заявленої в березні 2010 року суми бюджетного відшкодування, суд керується наступним.

В акті перевірки від 14.06.2010 №208/08-08/32573524 (сторінки 10, 15, 16), зокрема, зазначено: «… В порушення пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» в перевіряємому періоді: березень 2010 року підприємством завищено податковий кредит на суми ПДВ по операціям, що здійснювались на виконання договору №858Д(2006) від 26.06.2006 у розмірі 2924112 грн. 00 коп. … Основним вітчизняним постачальником ТОВ «Запоріжалюмінторг» у березні 2010р. є ВАТ «ЗАлК», питома вага якого по операціям з придбання товарів (послуг) складає 99,9% ... Крім того, актом перевірки від 07.06.2010 №202/08-08/32573524 встановлено порушення пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1., 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» підприємством ТОВ «Запоріжалюмінторг», в результаті чого підприємством, зокрема, завищено значення рядку 26 Декларації з ПДВ «Залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» за грудень 2009 року у сумі 1592039 грн. 00 коп., яка виникла у травні 2009 року (1469481 грн. 00 коп.) та в серпні 2009 року (122558 грн. 00 коп.). Підприємством у Декларації з ПДВ за березень 2010 року до рядка 23.2 «Значення рядка 26 податкової декларації попереднього звітного періоду» включено залишок від'ємного значення у сумі 1592039 грн. 00 коп., яка виникла у травні 2009 року (1469481 грн. 00 коп.) та в серпні 2009 року (122558 грн. 00 коп.), відображена підприємством у рядку 26 податкової декларації з ПДВ за грудень 2009 року, січень 2010 року, лютий 2010 року … В результаті порушень, описаних у підпункті 3.1.2 цього акту перевірки та в акті перевірки від 07.06.2010 №202/08-08/32573524, підприємством ТОВ «Запоріжалюмінторг» в березні 2010 року завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 1128002 грн. 00 коп., та занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками березня 2010 року на суму 3388149 грн. 00 коп. …».

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 09.12.2013 по справі №2а-0870/657/11 задоволено касаційну скаргу ТОВ «Запоріжалюмінторг» та скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2012, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2011, якою скасовано податкові повідомлення-рішень СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі від 18.06.2010 №/0, №/0, від 18.08.2010 №/1, №/1, від 01.11.2010№/2, №/2, прийняті на підставі акту перевірки від 07.06.2010 №202/08-08/32573524-залишено в силі.

Таким чином, судом касаційної інстанції в межах адміністративної справи №2а-0870/657/11 досліджений вказаний акт перевірки від 07.06.2010 №202/08-08/32573524 та надано оцінку обставинам викладеним у ньому.

Тобто, судовим рішенням, яке набрало законної сили, підтверджено факт відсутності викладених в акті перевірки від 07.06.2010 №202/08-08/32573524 порушень.

У п.1.3 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі-Закон № 168/97-ВР; тут та надалі-у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) зазначено, що платник податку - це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Пунктом 1.7 Закону № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, що визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.1.8 Закону № 168/97-ВР бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 Закону № 168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону.

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права на податковий кредит є дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як зазначено у пп.7.2.3 п.7.2 Закону № 168/97-ВР податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Згідно з абз.1 пп.7.4.5 п.7.4 Закону № 168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Як зазначено у пп.7.7.1 п.7.7 Закону № 168/97-ВР сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п."а" п.п.7.7.2 Закону України №168/97-ВР, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 Закону №168/97-ВР має від'ємне значення - бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

З урахуванням обставин справи позивачем доведено наявність об'єкту оподаткування (реального змісту господарських операцій) у правовідносинах, які становлять предмет спору.

Відповідно до п.5 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 4 «Звіт про рух грошових коштів»», затвердженого 31.03.1999 наказом Міністерства фінансів України №87, зареєстрованого 21.06.1999 в Міністерстві юстиції України за №398/3691, метою складання звіту про рух грошових коштів є надання користувачам фінансової звітності повної, правдивої та неупередженої інформації про зміни, що відбулися у грошових коштах підприємства та їх еквівалентах (далі - грошові кошти) за звітний період.

Як зазначено у п.20 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 4 «Звіт про рух грошових коштів»» (в редакції чинній на час здійснення операцій, оподаткування яких є предметом спору), у статті «Зменшення (збільшення) оборотних активів» у графі «Надходження» відображається зменшення, у графі «Видаток» - збільшення статей оборотних активів (крім статей «Грошові кошти та їх еквіваленти», «Поточні фінансові інвестиції» та інших статей неопераційних оборотних активів), що відбулись протягом звітного періоду.

Згідно з п.44 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 4 «Звіт про рух грошових коштів»» рух грошових коштів у результаті фінансової діяльності визначається на основі змін у статтях балансу за розділом «Власний капітал» та статтях, пов'язаних з фінансовою діяльністю, у розділах балансу: «Забезпечення наступних витрат і платежів», «Довгострокові зобов'язання» і «Поточні зобов'язання» («Короткострокові кредити банків» і «Поточна заборгованість за довгостроковими зобов'язаннями», «Поточні зобов'язання за розрахунками з учасниками» тощо).

В матеріалах справи наявні докази змін в активах підприємства пропорційно до здійснених господарських операцій, оподаткування яких є предметом спору. З урахуванням викладеного, формування ТОВ «Запоріжалюмінторг» податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з ВАТ «ЗАлК» та заявлене у березні 2010 року бюджетне відшкодування з податку на додану вартість на суму 1 128 002 грн. 00 коп. є правомірним.

Крім того, відповідно до пункту 1.5. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005 № 327та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 925/11205 (далі Порядок), який був чинним на момент проведення перевірки позивача, акт невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства.

В абзаці 4 підпункту 2.3.2 п. 2.3 Порядку наведено імперативну норму, згідно з якою за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Згідно з пп. 2.3.4 п. 2.3 Порядку не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів.

Суд вважає, що відповідач порушив пп. 2.3.4 п. 2.3 Порядку, зазначивши в акті перевірки, що метою договору № 858Д(2006) є заволодіння державними коштами шляхом відшкодування ПДВ, оскільки зазначене не підтверджується жодними доказами.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують реальність виконання сторонами своїх зобов'язань відповідно до умов договору № 858Д(2006), а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі від 23 червня 2010 року №/0, від 23 червня 2010 року №/0, від 18 серпня 2010 року №/1, від 18 серпня 2010 року №/1, від 01 листопада 2010 року №/2, від 01 листопада 2010 року №/2.

3. Судові витрати в сумі 6 (шість) гривень 80 копійок присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг» (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15; ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко