Справа № 826/17354/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2018 року № 826/17354/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГенерального прокурора України ОСОБА_2
про визнання протиправним дій,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - Позивач) з вимогами до Генерального прокурора України ОСОБА_2 (далі - Відповідач), в якій Позивач просить: визнати протиправними дії Генерального прокурора ОСОБА_2, вчинені під час виступу 5 грудня 2017 року на вечірньому пленарному засіданні Верховної Ради України під час надання відповіді на запитання народного депутата України - голови депутатської фракції Політичної партії "Об'єднання "САМОПОМІЧ" ОСОБА_1

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.01.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Через канцелярію суду 01.02.2018 року Відповідачем подано відзив на позовну заяву,

02.02.2018 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2018 року клопотання представника позивача залишено без розгляду, як таке, що не відповідає вимогами статей 166, 167 Кодексу адміністративного судочинства України (із змінами) (далі - КАС України).

Через канцелярію суду 15.02.2018 року Позивачем подано відповідь на відзив.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Генерального прокурора України ОСОБА_2, як суб'єкта владних повноважень, посадову особу, 05.12.2017 року запрошено на пленарне засідання Верховної Ради України для звітування народним депутатам України. Після виступу Позивачем поставлено питання Відповідачу, а саме : «Чому з символу Генеральної прокуратури зникли слова: «Закон, честь і гідність»?», на що Відповідачем надано відповідь : «Шановний пане ОСОБА_1,… . У мене в руках розписка на отримання 25 тисяч гривень учасників акцій, у мене в руках посадочні документи для підвозу партійних активістів, в тому числі вашої організації, і я точно знаю, що це гроші Януковича. … Думаю, що Вам найкраще було б сьогодні вийти в центр Львова, стати на коліно, поцілувати Національний Прапор і скласти мандат як визнання політичної ганьби вашої сили, яка діє за гроші Москви! Знаю, що мужності у Вас на це ніколи не вистачить, тому зустрінемось у слідчого і в суді!». На переконання Позивача, такою відповіддю Відповідачем порушено презумпцію невинуватості останнього, принижено його гідність як народного депутата України та Верховної Ради України як єдиного законодавчого органу, водночас відповідь сприйнято Позивачем як погрозу кримінальним переслідуванням.

Відповідач проти позову заперечує, вважає позовні вимоги безпідставними, а провадження у справі таким, що підлягає закриттю, оскільки, на думку Відповідача, цю справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У підтримку своєї позиції Відповідачем зазначено, що об'єктом публічно-правових відносин потрібно вважати рішення, дії або бездіяльність усіх без винятку суб'єктів владних повноважень. Проте, це не будь - які рішення, дії або бездіяльність, а лише ті, що приймаються або вчиняються у зв'язку з виконанням правового обов'язку або у зв'язку із здійсненням передбаченого законодавством права. Тобто, на думку Відповідача, публічно-владні управлінські функції суб'єкт владних повноважень повинен здійснювати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. Відповідачем, зокрема, зазначено, що при наданні відповіді на запитання Позивача під час виступу на пленарному засіданні Верховної Ради України Генеральний прокурор України жодних владних управлінських функцій по відношенню до Позивача не вчиняв.

Як підсумок, Відповідач дійшов висновку, що в цих правовідносинах відсутній публічно-правовий спір за критеріями суб'єктного складу та предметності, та те, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивачем у відповіді на відзив зазначено, що проти позиції Відповідача заперечує та вважає її необґрунтованою з огляду на те, що спір містить ознаки публічно - правового спору, оскільки Відповідач під час виступу з трибуни під час пленарного засідання Верховної Ради України 05.12.2017 року діяв як посадова особа органів прокуратури.

Також, Позивач звертає увагу суду, що не вимагає спростування поширеної Відповідачем інформації та не заявляє вимог про захист честі і гідності. Водночас, Позивачем зазначено, що висловлювання Генерального прокурора України ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1, сприймаються останнім як погроза кримінальним переслідуванням через незгоду із політичною діяльністю.

Розглянувши подані матеріали, відповідно до пояснень Позивача в позовній заяві та відзиву на позовну заяву Відповідача, відповіді на відзив, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є народним депутатом України, головою депутатської фракції Політичної партії «Об'єднання «Самопоміч».

Відповідно до листа Голови Верховної Ради України Парубія А.В. від 05.12.2017 року №01/02-395 (278584), Верховною Радою України прийнято рішення про необхідність присутності Генерального прокурора України ОСОБА_2 на пленарному засіданні Верховної Ради України та заслуховування інформації щодо ситуації, яка склалася у правоохоронних органах України.

05.12.2017 року на вечірньому пленарному засіданні Верховної Ради України Головою Верховної Ради України Парубієм А.В. надано слово для виступу з трибуни Генеральному прокурору України ОСОБА_2

Відповідно до Стенограми пленарного засідання Верховної Ради України VІІІ скликання 05.12.2017 року, темою доповіді Відповідача була співпраця правоохоронних органів під час затримання Міхеїла Саакашвілі, про втечу останнього з-під варти, планування пред'явлення йому підозри та щодо майбутнього обрання йому запобіжного заходу, про який буде клопотати прокуратура.

Після виступу Відповідача із доповіддю, Головуючим, відповідно до Регламенту Верховної Ради України, відведено час на запитання доповідачу від депутатських фракцій (депутатських груп).

Відповідно до Стенограми пленарного засідання Верховної Ради України VІІІ скликання 05.12.2017 року Позивачем поставлено питання: «…Я вас хочу запитати про інше, пане прокуроре. Чому з символу Генеральної прокуратури зникли слова: «Закон, честь і гідність»? І мені здається, це має пряме відношення до сьогоднішньої презентації Вашої. Дякую. ».

Відповідаючи на запитання Позивача, Відповідачем сказано наступне: «Шановний пане ОСОБА_1,… . У мене в руках розписка на отримання 25 тисяч гривень учасників акцій, у мене в руках посадочні документи для підвозу партійних активістів, в тому числі вашої організації, і я точно знаю, що це гроші Януковича. І ще одне, якщо Вас, пане ОСОБА_1, з міста Львова, обраного народним депутатом, турбує, що з герба ГПУ зник словесний символ ВЧК КГД - щит з мечами, то я глибоко співчуваю тим Вашим виборцям, які Вас обрали. Часи тоталітарної системи закінчилися! … Думаю, що Вам найкраще було б сьогодні вийти в центр Львова, стати на коліно, поцілувати Національний Прапор і скласти мандат як визнання політичної ганьби вашої сили, яка діє за гроші Москви! Знаю, що мужності у Вас на це ніколи не вистачить, тому зустрінемось у слідчого і в суді!» (відповідно до витягу із Стенограми пленарного засідання Верховної Ради України VІІІ скликання 05.12.2017 року, долученого Позивачем до матеріалів справи).

Вважаючи вищезазначене твердження Відповідача протиправною дією, Позивач звернувся до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, відзив, відповідь на відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України від 10.02.2010 «Про Регламент Верховної Ради України» № 1861-VІ (із змінами) (далі - Регламент) порядок роботи Верховної Ради України (далі - Верховна Рада), її органів та посадових осіб, засади формування, організації діяльності та припинення діяльності депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді встановлюються Конституцією України, Регламентом Верховної Ради України (далі - Регламент) та законами України "Про комітети Верховної Ради України", "Про статус народного депутата України", про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України.

Регламент встановлює порядок підготовки і проведення сесій Верховної Ради, її засідань, формування державних органів, визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до її повноважень, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради.

Частиною третьою статті 6 Регламенту передбачено, що за процедурним рішенням Верховної Ради, прийнятим не менш як третиною голосів народних депутатів від її конституційного складу, Верховна Рада може офіційно запросити або вимагати присутності на її пленарному засіданні будь-якої посадової чи службової особи, крім Президента України та суддів.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено доказами, долученими Відповідачем до відзиву на позовну заяву, листами Голови Верховної Ради України Парубія А.В. від 04.12.2017 року № 01/01/389 (277019) та від 05.12.2017 року №01/02-395 (278584) Генерального прокурора України ОСОБА_2 запрошено на пленарне засідання Верховної Ради України 05.12.2017 року.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Регламенту пленарні засідання Верховної Ради відкриває, веде і закриває Голова Верховної Ради України, а в разі його відсутності - Перший заступник чи заступник Голови Верховної Ради України, крім випадків, передбачених цим Регламентом.

Пунктом 3, 7, 8 частини першою статті 27 Регламенту встановлено, що Головуючий на пленарному засіданні Верховної Ради: відкриває, веде та закриває пленарні засідання, оголошує перерви в пленарних засіданнях; оголошує списки осіб, які записалися на виступ, та надає слово для виступу; надає слово для доповіді (співдоповіді), запитань, виступу, оголошує наступного промовця; створює рівні можливості народним депутатам, депутатським фракціям (депутатським групам) для участі в обговоренні питань відповідно до положень цього Регламенту.

Відповідно частини першої статті 34 Регламенту Президент України, Прем'єр-міністр України, Голова Національного банку України, Голова Конституційного Суду України, Голова Верховного Суду, Голова Рахункової палати, Генеральний прокурор або уповноважені ними особи, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини мають гарантоване право на виступ з обговорюваного питання, якщо воно стосується їх повноважень.

Як встановлено судом та підтверджено копією листа від 05.12.2017 року Голови Верховної Ради України Парубія А.В. №01/02-395 (278584), Верховною Радою України прийнято рішення про необхідність присутності Генерального прокурора України ОСОБА_2 на пленарному засіданні Верховної Ради України та заслуховування інформації щодо ситуації, яка склалася у правоохоронних органах України.

Отже, підставою офіційного запрошення Відповідача на пленарне засідання Верховної Ради України було обговорення питання, що безпосередньо стосувалося повноважень Відповідача, як суб'єкта владних повноважень, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що під час виступу з трибуни, Відповідач діяв як посадова особа.

Відповідно частини другої статті 34 Регламенту особі, офіційно запрошеній на пленарне засідання (частини друга, третя статті 6 цього Регламенту), слово для виступу надається відповідно до процедурного рішення, прийнятого Верховною Радою без обговорення.

Як встановлено судом, 05.12.2017 року на пленарному засіданні Верховної Ради України Головою Верховної Ради України Парубієм А.В., як Головуючим на пленарному засіданні, надано слово для виступу Генеральному прокурору України ОСОБА_2 та відведено час на запитання від депутатських фракцій (депутатських груп).

Згідно з частиною четвертою статті 36 Регламенту, запитання доповідачам і співдоповідачам ставляться письмово або усно та формулюються коротко і чітко. Народний депутат, який поставив запитання, може уточнити та доповнити його. Відповідь на запитання повинна бути точною і лаконічною. Народним депутатам, які виступають в обговоренні, запитання не ставляться, за винятком уточнюючих запитань головуючого на пленарному засіданні.

Судом встановлено та підтверджено Стенограмою пленарного засідання Верховної Ради України VІІІ скликання 05.12.2017 року, долученою Позивачем до матеріалів справи, що після виступу з трибуни Головуючим на пленарному засіданні оголошено про відведений час для запитань від депутатських фракцій (депутатських груп) доповідачу.

Відповідно до витягу із Стенограми пленарного засідання Верховної Ради України VІІІ скликання 05.12.2017 року, Головуючим на пленарному засіданні першому надано слово Позивачеві.

Генеральним прокурором України ОСОБА_2, як вбачається із Стенограми пленарного засідання Верховної Ради України VІІІ скликання 05.12.2017 року, на запитання Позивача надано відповідь та пленарне засідання продовжилося відповідно до порядку, визначеному Регламентом.

Для всебічного з'ясування обставин справи та встановлення факту вчинення чи не вчинення Генеральним прокурором України стосовно ОСОБА_1 протиправних дій, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність аналізу функцій Генерального прокурора України, як суб'єкта владних повноважень.

Частиною першою статті 9 Закону України від 14.10.2014 року «Про прокуратуру» №1697-VІІ встановлено, що Генеральний прокурор: 1) представляє прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, а також прокуратурами інших держав та міжнародними організаціями; 2) організовує діяльність органів прокуратури України, у тому числі визначає межі повноважень Генеральної прокуратури України, регіональної та місцевих прокуратур в частині виконання конституційних функцій; 3) призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом; 4) у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора Генеральної прокуратури України, прокурора регіональної чи місцевих прокуратур дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування їх на посаді прокурора; 5) призначає на посади та звільняє з посад прокурорів Генеральної прокуратури України у випадках та порядку, встановлених цим Законом; 6) у десятиденний строк із дня вивільнення посади повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у Генеральній прокуратурі України; 6-1) здійснює розподіл обов'язків між першим заступником та заступниками Генерального прокурора; 7) затверджує акти з питань щодо внутрішньої організації діяльності органів прокуратури; 8) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів Генеральної прокуратури України; 9) затверджує загальні методичні рекомендації для прокурорів з метою забезпечення однакового застосування норм законодавства України під час здійснення прокурорської діяльності; 9-1) за поданням Генеральної інспекції направляє матеріали до Державного бюро розслідувань; 10) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (із змінами) (далі - КАС України) передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач, доповідаючи з трибуни перед депутатами Верховної Ради України та відповідаючи на запитання представників депутатських фракцій (депутатських груп) на пленарному засіданні 05.12.2017 року виконував функцію представництва прокуратури у зносинах з органами державної влади.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини третьої статті 34 Регламенту кожна депутатська фракція (депутатська група) має гарантоване право на виступ одного представника з кожного питання порядку денного пленарного засідання.

Як встановлено судом, темою доповіді Відповідача була співпраця правоохоронних органів під час затримання Міхеїла Саакашвілі, про втечу останнього з-під варти, планування пред'явлення йому підозри та щодо майбутнього обрання йому запобіжного заходу, про який буде клопотати прокуратура.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено Стенограмою пленарного засідання Верховної Ради України VІІІ скликання 05.12.2017 року, на запитання Позивача «…Я вас хочу запитати про інше, пане прокуроре. Чому з символу Генеральної прокуратури зникли слова: «Закон, честь і гідність»? І мені здається, це має пряме відношення до сьогоднішньої презентації Вашої. Дякую.», Відповідач відповів: «…І ще одне, якщо Вас, пане ОСОБА_1, з міста Львова, обраного народним депутатом, турбує, що з герба ГПУ зник словесний символ ВЧК КГБ - щит з мечами, то я глибоко співчуваю тим Вашим виборцям, які Вас обрали. Часи тоталітарної системи закінчилися! … ».

Отже, вбачається що відповідь на запитання Позивача все ж таки була надана Відповідачем, хоч запитання і не стосувалася суті доповіді Відповідача.

Відтак, суд дійшов висновку, що Відповідачем як суб'єктом владних повноважень, посадовою особою, в межах своїх повноважень, в розумінні КАС України, не вчинено жодних дій по відношенню до Позивача, з огляду на що, позовна вимога щодо визнання цих дій протиправними не є обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо твердження Позивача з приводу змісту відповіді наданої Відповідачем на запитання Позивача, суд зазначає наступне.

Статтями 8, 55 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов'язує суди приймати заяви про розгляд навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді

Як зазначалося, статтею 55 Конституції України передбачено, що кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не має права відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законі інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, судом встановлено, що право Позивача не порушено в розумінні КАС України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, проте своє порушене право Позивач вбачає у змісті та формі твердження Відповідача, чим, як вважає Позивач, Відповідачем порушено презумпцію невинуватості Позивача, принизило його честь та сприйнято ним як погрозу кримінальним переслідуванням. Разом з тим, Позивач скористався своїм правом на судовий захист та йому такий захист надано відповідно до способу захисту, обраного позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога Позивача про визнання протиправними дій Генерального прокурора ОСОБА_2, вчинених під час виступу 05.12.2017 року на вечірньому пленарному засіданні Верховної Ради України під час надання відповіді на запитання народного депутата України - голови депутатської фракції Політичної партії "Об'єднання "САМОПОМІЧ" ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 241-246, 260, 261, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги.

Суддя Л.О. Маруліна