Справа № 806/1276/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

13 березня 2018 року

Київ

справа №806/1276/16

адміністративне провадження №К/9901/3603/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 806/1276/16

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду, прийняту 29 липня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Попової О.Г., суддів Сичової О.П., Шимоновича Р.М. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду, прийняту 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Кузьменко Л.В., суддів Зарудяної Л.О., Іваненко Т.В.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 заявив такі позовні вимоги:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України (далі МО) про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду, внаслідок поранення, контузії та їх наслідків, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язати МО розглянути питання щодо призначення та виплати йому, одноразової грошової допомоги.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житмирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано протиправним і скасовано рішення МО про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 10 березня 2016 року, внаслідок поранення, контузії та їх наслідків, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03 червня 2016 року № 42.

Зобов`язано МО розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи з 10 березня 2016 року внаслідок поранення, контузії та їх наслідків з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Як встановлено, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 18 квітня 1985 року по 16 травня 1987 року.

При цьому, у період з 03 серпня 1985 року по 16 травня 1987 року, проходив військову службу на території республіки Афганістан, де велись бойові дії.

Рішенням Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 08 лютого 2011 року № 217 встановлено, що отримані ОСОБА_1 захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

30 березня 2011 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності, з 23 березня 2011 року, яка настала внаслідок поранення (контузія) і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

23 березня 2016 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_2 встановлено 2 групу інвалідності з 10 березня 2016 року, яка настала внаслідок поранення (контузія) і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААА №514175 від 07 грудня 2015 року.

18 грудня 2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира позивачу встановлено статус інваліда війни 2 групи.

31 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до МО, Житомирського обласного військового комісаріату через Житомирський обласний військовий комісаріат для виплати йому одноразової грошової допомоги, що передбачена статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду 2 групи з 10 березня 2016 року.

Рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженим МО, оформленим протоколом від 03 червня 2016 року № 42, документи ОСОБА_1 повернуті на доопрацювання, із посиланням на те, що у поданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності відповідно до вимог підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Суди дійшли висновку про задоволення позову з огляду на те, що отримані ОСОБА_1 захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Отже, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.

При цьому, суди вказали, що застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

У касаційній скарзі відповідач, МО, заявив вимогу про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та прийняття нового рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Також, заявник зазначає, що ця справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному, а не окружному.

У запереченнях проти касаційної скарги позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, оскільки зазначені у ній доводи є необгрунтованими.

Суд, переглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу звільнення.

Разом з тим, порядок, у якому необхідно реалізовувати право на отримання допомоги залежить від часу встановлення інвалідності.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про зобов`язання МО розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975.

Так, вказаний нормативно-правовий акт у спірних правовідносинах не належить застосовувати, оскільки відповідно до пункту другого Постанови № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності -дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Предметом спору у цій справі є виплата одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, яка встановлена позивачу у березні 2016 року.

На час виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги був чинний Порядок № 975, тому у спірних правовідносинах належить застосовувати саме Порядок № 975.

Отже, суди дійшли правильного висновку про визнання протиправною та скасування відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги та зобов`язання МО прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Доводи заявника, які стосуються незгоди з оцінкою судом зібраних доказів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи заявника, що ця справа не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному не можуть бути підставою для скасування судових рішень з огляду на таке.

Абзац десятий частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судове рішення не підлягає скасуванню з підстави, визначеної пунктом 7 цієї частини (судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу), якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Поважних причин, з яких відповідач не заявив про непідсудність справи при розгляді справи судом першої інстанції, не встановлено, а тому судові рішення не можуть бути скасовані з цієї підстави.

Суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судове рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду, прийняту 29 липня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду, прийняту 27 жовтня 2016 року у справі № 806/1276/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду