Справа № 805/238/18-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 р. Справа№805/238/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОНПП: НОМЕР_1, Донецька обл., Нікольський район, смт. Нікольське, вул. Набережна, буд. 29) до Нікольської районної державної адміністрації (87000, Донецька обл., Нікольський район, смт. Нікольське, вул. Свободи, 87) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (РНОНПП: НОМЕР_1, Донецька обл., Нікольський район, смт. Нікольське, вул. Набережна, буд. 29) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Нікольської районної державної адміністрації (87000, Донецька обл., Нікольський район, смт. Нікольське, вул. Свободи, 87), у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Нікольської районної державної адміністрації від 07.12.2017 року №62-к «Про звільнення ОСОБА_1І.» в частині дати звільнення з 07.12.2017 року по 15.12.2017 року;

-зобов`язати Нікольську району державну адміністрацію виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку матері, яка має двох дітей віком до 15 років при звільнені у кількості 10 календарних днів;

- стягнути середній заробіток за невиплату компенсації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив,що на підставі її заяви, протоколу конкурсної комісії №2 від 18.04.2017 року та довідки про результати перевірки згідно Закону України «Про очищення влади» 05.07.2017 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців Нікольської районної державної адміністрації на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку основного працівника та присвоєно 9 ранг державного службовця в категорії посад державної служби «В», про що видано відповідне розпорядження в.о. Голови Нікопольської районної державної адміністрації ОСОБА_2 від 05.07.2017 року №34к.

Нікольською районною державною адміністрацією позивача не повідомлено, про те, коли закінчується відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку основного працівника.

07 грудня 2017 року ОСОБА_1 було відкрито лікарняний по догляду за донькою.

В період знаходження на лікарняному по догляду за донькою, розпорядженням Нікольської районної державної адміністрації від 07.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1І.» позивача було звільнено 07.12.2017 року. З даним розпорядженням позивач ознайомився 15 грудня 2017 року, про що зроблено відповідний запис на оригіналі розпорядження.

З огляду на те, що Закон України «Про державну службу» не врегульовує питання звільнення державного службовця в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці, позивач вважає, що дані правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України.

Враховуючи зміст статті 40 КЗпП та перебування ОСОБА_1 на лікарняному у період прийняття спірного розпорядження Нікольської районної державної адміністрації від 07.12.2017 року №62к «Про звільнення ОСОБА_1І.» позивач вважає, що вказане розпорядження є таким, що суперечить вимогам діючого законодавства та підлягає скасуванню, в частині дати звільнення.

Згідно розпорядження Нікольської районної державної адміністрації від 07.12.2017 року № 62к «Про звільнення ОСОБА_1І.» та розрахункового листа за грудень 2017 року, позивачу виплачена компенсація за невикористану щорічну основну відпустку у кількості 12 календарних днів за період роботи з 05.07.2017 року по 07.12.2017 року, запису про виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку матері, яка має двох дітей віком до 15 років, не має.

Згідно особової картки державного службовця №20а в розділі №7 сімейний стан та склад сім`ї, позивач має сина ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ІНФОРМАЦІЯ_2.

Компенсація за невикористану додаткову відпустку позивачу не виплачена. Розрахунок належних сум (заробітна плата, надбавка за ранг та компенсація за невикористану основну щорічну відпустку) позивачу було здійснено 08.12.2017 року.

За таких обставин позивач просить зобов`язати Нікольську районну державну адміністрацію виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку матері, яка має двох дітей віком до 15 років при звільнені у кількості 10 календарних днів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.01.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали шляхом надання до суду копії позовної заяви з додатками.

Недоліки позовної заяви усунуті позивачем у встановлений ухвалою строк.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального судового провадження, та призначено підготовче судове засідання на 15 лютого 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року були вирішені всі питання, та закрито підготовче провадження, судовий розгляд призначений на 28.02.2018 року.

Позивача надав до суду додаткові пояснення до адміністративного позову, в яких підтримує свої позовні вимоги, та клопотання щодо розгляду адміністративної справи без його участі.

Представник відповідача надав до суду заперечення проти позовної заяви. Разом із запереченням відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника, до фактичного виходу її на роботу. Про це було повідомлено при призначені на посаду ОСОБА_1, яка особисто написала заяву про призначення на посаду на певний період та ознайомилась з розпорядженням про призначення, про що свідчить відповідний запис.

Про вихід на роботу основного працівника ОСОБА_3 позивачу було відомо заздалегідь. Позивач звернувся до відділу управління персоналом, з організаційних питань та інформаційної політики апарату райдержадміністрації з проханням надати копії документів з особової справи для участі у конкурсі в іншому органі, який ОСОБА_1 не зазначила.

05.12.2017 року позивач пройшов конкурс на зайняття посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників Центрального відділення Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Донецькій області.

В останній тиждень роботи у відділі Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації позивачпопереджався про звільнення 07 грудня 2017 року.Згідно п.п. 15, 16 Порядку доступу органів ведення та регіональних органів адміністрування Державного реєстру виборців,у позивача, до посадових обов`язків якої входила робота в базі даних Державного реєстру виборців,07.12.2017 року закінчилась дія виданого їй програмного автоматизованого захисту ідентифікації доступу до бази даних реєстру (електронний ключ).

Розпорядженням Нікольської районної державної адміністрації позивача звільнено з посади згідно діючого законодавствавід 07.12.2017 року. Позивач відмовився від ознайомлення з даним розпорядженням про звільнення та отримання трудової книжки. Відповідачем створено комісію, якою складено відповідний акт, в якому засвідчено, що за адресою, де мешкає позивач, співробітники Нікольської районної державної адміністрації не змогли зустрітися з позивачем для ознайомлення її з розпорядженням про звільнення та вручення трудової книжки.

День виходу основного працівника на роботу 08 грудня 2017 року.

При звільнені позивача відповідачем було проведено виплату всіх сум, що належать їй, на день звільнення. Відповідно до наказу Міністерства України від 24.12.2012 року №1407 «Про затвердження порядку, казначейського обслуговування державного бюджету за витратами», відповідачем виконано 116 Кодексу Законів про працю України, тобто остаточний розрахунок проведено в день звільнення 07.12.2017 року, але за технічних умов проходження бюджетних коштів в казначейській системі України на особових рахунок позивачу кошти надійшли 08.12.2017 року.

Допомога по тимчасовій непрацездатності згідно лікарняного листа сер. АГТ №552483 за період з 07.12.2017 року по 15.12.2017 року, який надав позивач, оплачена на підставі заяви-розрахунку від 16.12.2017 року №4.

Під час подачі документів при прийомі на посаду позивач заповнив особову картку державного службовця, в п. 15.1 якої вказав, що пільг не має, і підтверджуючих документів, а саме копій свідоцтва про народження дітей не надавала, тому при остаточному розрахунку 07.12.2017 року позивачу не була нарахована грошова компенсація за невикористану соціальну відпустку.

Дана помилка була виправлена розпорядженням відповідача від 12.01.2017 року №6-к «Про виплату компенсації за невикористану соціальну відпустку та інші виплати ОСОБА_1І.», згідно якого проведено виплату компенсації за невикористану соціальну відпустку терміном 10 календарних днів за 2017 рік, як жінці, яка має двох дітей до 15 років та виплачений середній заробіток за період з 08.12.2017 року по 15.01.2018 року у зв`язку із затримкою повного розрахунку при звільненні з посади. Таким чином, відповідач стверджує, що виконав свої зобов`язання перед звільненим працівником, про що було повідомлено позивачу листом від 22.01.2018 року №01-384/19/02.

На підставі викладеного, відповідач просив суд відмовити в позові в повному обсязі.

У відповідності до приписів ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута у письмовому провадженні.

Розглянувши всі матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові, додаткових поясненнях та письмових запереченнях, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивача відповідно до розпорядження Нікольської районної державної адміністрації від 05.07.2017 року №34 «Про призначення ОСОБА_1І.» призначено на посаду головногоспеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника, до фактичного виходу на роботу. З даним розпорядженням позивач ознайомлена, про що свідчить відповідний запис.

З заяви ОСОБА_1 про призначення та вищенаведеного розпорядження вбачається обізнаність позивача про призначення на посаду тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника.

24.11.2017 року ОСОБА_3 надано повідомлення на адресу відповідача щодо виходу на роботу на посаду головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації після закінчення відпустки по догляду за дитиною.Розпорядженням голови Нікольської РДА № 63к від 08.12.2017 року ОСОБА_3 присвоєна 9 ранг державного службовця з дня виходу на роботу після закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Розпорядженням Нікольської районної державної адміністрації № 62к від 07.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1І.» позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації відповідно до ст. 85 Закону України Про державну службу, п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

У звязку з відсутністю позивача на робочому місці, комісією РДА здійснений виїзд за адресою позивача для ознайомлення з розпорядженням та повідомленням про отримання трудової книжки, про що складений відповідний акт.

З 07.12.2017 року по 15.12.2017 року позивачперебував на лікарняному по догляду за донькою, що підтверджується листком непрацездатності серія АГТ №552483.

З огляду на викладені обставини, суд стосовно вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження Нікольської РДА від 07.12.2017 року №62-к в частині дати звільнення з 07.12.2017 року по 15.12.2017 року, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Як вбачається з позову та пояснень позивача, нею не оскаржується факт її звільнення, а наголошується саме на неможливості її звільнення 07.12.2017 року у звязку з перебуванням на лікарняному.

Законом України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 року визначені відносини, що виникають у звязку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, правовий статус державного службовця.

Згідно ч. 2, 3 ст. 5 Закону відносини, що виникають у звязку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Статтею 85 даного Законувстановлено, що у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

Державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобовязаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Таке звільнення є звільненням за ініціативою роботодавця, оскільки воно відбувається незалежно від волевиявлення працівника.

Сторонами в даній справі також не зазначено про наявність оформленого волевиявлення ОСОБА_1 на звільнення з займаної посади.

Частиною 3 статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Оскільки Законом № 889 не вирішено питання звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, суд погоджується з позицією позивача щодо застосування в цьому випадку Кодексу законів про працю, оскільки відсутність такої гарантії для державних службовців, звужує їх трудові права.

Тобто при звільненні ОСОБА_1 не було дотримано наведеної норми.

Разом з цим, позивачем не зазначається про повідомлення роботодавця у період з 07.12.2017 року до безпосереднього подання листка непрацездатності 15.12.2017 року щодо перебування на лікарняному.

Тобто відповідач при виданні розпорядження діяв добросовісно і його дії не можна визнати протиправними. В подальшому відповідач оплатив допомогу по тимчасовій непрацездатності згідно лікарняного листка позивача серія АГТ №552483 за період з 07.12.2017 року по 15.12.2017 року на підставі заяви-розрахунку від 19.12.2017 року №4.

Проте, враховуючи фактичні обставини, суд вважає необхідним скасувати розпорядження Нікольської РДА від 07.12.2017 року № 62к в частині звільнення ОСОБА_1 з 07.12.2017 року та змінити дату звільнення на 15.12.2017 року.

Стосовно вимоги про зобовязання Нікольської РДА виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку матері, яка має двох дітей віком до 15 років, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Закону України Про відпустки № 504 від 15.11.1996 рокувизначено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Згідно статті 24 цього Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Позивач має сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, що зазначено в її особовій картці державного службовця та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження.

При остаточному розрахунку при звільненні 07.12.2017 року позивачу не була нарахована грошова компенсація за невикористану соціальну відпустку.

Розпорядженням Нікольської районної державної адміністрації від 12.01.2018 року №6-к «Про виплату компенсації за невикористану соціальну відпустку та інші виплати ОСОБА_1І.» прийнято рішення виплатити позивачу компенсацію за невикористану соціальну відпустку терміном 10 календарних днів за 2017 рік, як жінці, яка має двох дітей до 15 років та середній заробіток за період з 08.12.2017 року по15.01.2018 року у зв`язку із затримкою повного розрахунку при звільненні з посади.

Згідно розрахунку компенсації за невикористану соціальну відпустку позивачу нараховано 1950,40 грн. та згідно розрахунку середньої заробітної плати з 16.12.2017 року по 16.01.2018 року 5935,22 грн., загалом 7885,62 грн.

З урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб в розмірі 1419,41 грн. та військового збору в розмірі 118,28 грн. на рахунок позивача перераховано 6347,93 грн.

Тобто відповідачем зазначені виплати здійснені вже після подання ОСОБА_1 позову до суду. Позивач цей факт не оспорює, що підтверджується ним у запиті від 18.01.2018 року до Нікольської РДА, в якому позивач посилається на отримання на розрахунковий рахунок 16.01.2018 року коштів в сумі 6347,93 грн.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100), визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того

місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

За підпунктом б пункту4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуютьсяодноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Згідно листа Міністерства соціальної політики 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13«Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів в період 01.08.2017 року 30.11.2017 року становить 86 днів.

Заробітна плата позивача за час роботи з 01.08.2017 року по 30.11.2017 року становить 23405,13 грн.: серпень 4972,73 грн., вересень 5000 грн., жовтень 5116,20 грн., листопад 8316,20 грн.

Також в листопаді 2017 року позивачу виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 5058,10 грн.Однак, як вже було зазначено, сума матеріальної допомоги не враховується до обліку середньої заробітної плати.

Тобтокомпенсація, яка мала бути сплачена позивачу становить 2721,52 грн. = 23405,13грн. : 86 днів х 10днів (з відрахуванням податків, зборів та інших обовязкових платежів).

Як вбачається з розрахунку відповідача компенсації соціальної відпустки, ним поділено суму заробітку на 120 календарних днів, тобто не відраховані святкові та неробочі дні. Відтак суд вважає такою, що підлягає частковому задоволенню, вимогу щодо виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, а саме в сумі 771,12 грн. = 2721,52 грн. 1950,40 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обовязкових платежів).

Крім того, позивач не погоджується з нарахованою сумою середньої заробітної плати, сплаченої за затримку в розрахунку при звільненні.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За приписами статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідачем сплачено середній заробіток за затримку розрахунку з 16.12.2017 року по 16.01.2018 року 5935,22 грн., факт отримання цих коштів 16.01.2018 року позивачем підтверджується.

Для розрахунку цієї суми середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню 13432,40 грн.: жовтень 5116,20 грн. + листопад 8316,20 грн. (як вже наголошувалось, матеріальна допомога не враховується).

Таким чином розмір середнього заробітку, який мав бути сплачений позивачу за затримку розрахунку з 16.12.2017 року по 16.01.2018 року становить 5935,24 грн. = 13432,40грн. : 43 дня х 19 днів (з відрахуванням податків, зборів та інших обовязкових платежів).

Тобто середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку сплачений відповідачем у повному обсязі, відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладені обставини, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6 9, 19, 72 74, 77, 90, 139, 241 246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОНПП: НОМЕР_1, Донецька обл., Нікольський район, смт. Нікольське, вул. Набережна, буд. 29) до Нікольської районної державної адміністрації (87000, Донецька обл., Нікольський район, смт. Нікольське, вул. Свободи, 87) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати розпорядження Нікольської районної державної адміністрації від 07.12.2017 року № 62к в частині звільнення ОСОБА_1 з 07.12.2017 року та змінити дату звільнення на 15.12.2017 року.

Зобов`язати Нікольську району державну адміністрацію виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку в розмірі 771,12 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обовязкових платежів).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч.ч. 5, 6 ст. 250 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаш Г.П.