Справа № 826/179/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2018 року письмове провадження № 826/179/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О. розглянувши адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 та/або позивач) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві (далі - ДПІ та/або відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві № 1 від 28.04.2016 та № 6678-1305 від 19.09.2015.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що визначені контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях суми податкового зобов'язання по земельному податку обчислені методологічно неправильно. Представник позивача вважає, що відповідач помилково застосував ставку податку 0,1%, не взявши до уваги, що відповідно до п.5.3.1.2 Положення про плату за землю в місті Києві (додаток 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) податок на землю для сільськогосподарських земель для багаторічних насаджень становить 0,05% від грошової оцінки земельної ділянки. Тобто, на думку представника позивача, саме ставка 0,05% повинна бути застосована, оскільки земельна ділянка позивача призначена для садівництва, належить до земель сільськогосподарського призначення для багаторічних насаджень відповідно до ст.ст.22, 35 Земельного кодексу України. Просив суд розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений належним чином. Письмових пояснень/заперечень по суті позову не надав.

На підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Відповідачем 28.04.2016 прийнято податкове повідомлення-рішення №1, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» в сумі 612,85 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач використовуючи, надане йому ст.56 Податкового кодексу України право адміністративного оскарження рішень податкових органів, звернувся зі скаргою до Головного управління ДФС України у м. Києві.

Рішенням Головного управління ДФС України у м.Києві від 14.09.2016 № 5967/С/26-15-10-02-16 скасовано податкове повідомлення рішення відповідача від 28.04.2016 № 1 в частині суми податкового зобов'язання у розмірі 301,59 грн, в іншій частині - залишено без змін, а скаргу позивача - частково задовольнити.

19.09.2016 відповідачем прийнято нове податкове повідомлення-рішення №6678-1305, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» в сумі 311,26 грн.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 29.11.2016 № 12727/7/99-99-11-03-01-25 про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення від 28.04.2016 № 1 з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позиція позивача полягає в тому, що він, з одного боку, не заперечує власний обов'язок сплати земельного податку, однак, з іншого боку, наполягає на тому, що контролюючим органом при обрахунку суми податку протиправно застосовано ставку податку 0,1 %, в той час як на переконання позивача, ставка податку є 0,05%.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 і 2 ст. 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.14.1.72., пп.14.1.73., пп.14.1.74. п.14.1. ст.14. Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язків платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди; земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.

Плата за землю регулюється розділом XIII Податкового кодексу України.

Згідно п.269.1. ст.269 Кодексу, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (п.270.1. ст.270 Податкового кодексу України).

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 цього Кодексу встановлено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

В свою чергу відповідно до абз. 13 ст. 1 Закону України від 11.12.2003 № 1378-IV «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Частиною 5 ст. 5 зазначеного Закону передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку.

Згідно із ч. 3 ст. 201 Земельного кодексу України грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.

Згідно з п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Як встановлено п. 276.1. ст. 276 Податкового кодексу України податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів), зайняті житловим фондом, автостоянками для зберігання особистих транспортних засобів громадян, які використовуються без отримання прибутку, гаражно-будівельними, дачно-будівельними та садівницькими товариствами, індивідуальними гаражами, садовими і дачними будинками фізичних осіб, а також за земельні ділянки, надані для потреб сільськогосподарського виробництва, водного та лісового господарства, які зайняті виробничими, культурно-побутовими, господарськими та іншими будівлями і спорудами, справляється у розмірі 3 відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 275 цього Кодексу.

Позивач є власником земельної ділянки площею 580 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2). Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) цільове призначення земельної ділянки : ведення колективного садівництва.

Таким чином, грошове зобов'язання позивача зі сплати земельного податку мало вираховуватись у відповідності до норм чинного законодавства, а саме статті 276 Податкового кодексу України, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (абз. 1 п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України).

Зі змісту ст.ст. 193, 194, 195 Земельного кодексу України вбачається, що державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою, зокрема, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів.

Згідно з п. 2 вказаного вище Положення державний земельний кадастр включає дані реєстрації права власності, права користування землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель, бонітування ґрунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової оцінки земель.

За змістом ст. 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Отже, саме офіційна інформація, що мітиться в державному земельному кадастру стосовно використання земельної ділянки за призначенням, визначеним землевпорядною та іншою спеціальною документацією є підставою для визначення категорії цільового призначення земельної ділянки, цільового призначення її використання.

При цьому, відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 38 Земельного кодексу України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до п. 5.1 Положення про плату за землю в місті Києві (Додаток 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено та які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та у постійному користуванні юридичних осіб державної та комунальної форми власності, коло яких визначено статтею 92 Земельного кодексу України, встановлюється в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пунктах 5.3 - 5.6 цього Положення.

5.3. Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у відсотках від їх нормативної грошової оцінки у таких розмірах:

5.3.1. За один гектар сільськогосподарських угідь, у тому числі для потреб лісового господарства:

5.3.1.1. для ріллі, сіножатей та пасовищ - 0,1;

5.3.1.2. для багаторічних насаджень - 0,05.

5.3.2. За один гектар нелісових земель, які надані у встановленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства, за ділянки, зайняті виробничими, культурно-побутовими, житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами, - відповідно до пункту 5.3.3 цього Положення.

5.3.3. За земельні ділянки:

5.3.3.1. дослідних господарств науково-дослідних установ і навчальних закладів сільськогосподарського профілю та професійно-технічних училищ - 0,01;

5.3.3.2. органів державної влади та органів місцевого самоврядування, органів прокуратури, закладів, установ та організацій, спеціалізованих санаторіїв для реабілітації, лікування та оздоровлення хворих, військових формувань, утворених відповідно до законів України, Збройних Сил України та Державної прикордонної служби України, які повністю утримуються за рахунок коштів державного бюджету або місцевих бюджетів, - 0,01;

5.3.3.3. дитячих санаторно-курортних та оздоровчих закладів незалежно від їх підпорядкованості, у тому числі дитячих санаторно-курортних та оздоровчих закладів, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, - 0,01;

5.3.3.4. благодійних організацій, створених відповідно до закону, діяльність яких не передбачає одержання прибутків, - 0,01;

5.3.3.5. закладів культури, науки, освіти, охорони здоров'я, соціального захисту, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, комунальних неприбуткових комерційних підприємств охорони здоров'я, які утримуються за рахунок коштів бюджету міста Києва, - 0,1;

5.3.3.6. віднесені до земель залізничного транспорту (крім земельних ділянок, на яких знаходяться окремо розташовані культурно-побутові будівлі та інші споруди і які оподатковуються на загальних підставах), - 0,75;

5.3.3.7. на яких розташовані аеродроми, - 0,75;

5.3.3.8. зайняті житловим фондом, дачно-будівельними товариствами, садовими і дачними будинками фізичних осіб, - 0,1;

5.3.3.9. надані для потреб сільськогосподарського виробництва, водного та лісового господарства, які зайняті виробничими, культурно-побутовими, господарськими та іншими будівлями і спорудами, - 0,03;

5.3.3.10. комунальних підприємств територіальної громади міста Києва, в частині переданих ними в оренду площ нерухомого майна територіальної громади міста Києва закладам, установам, організаціям, які утримуються за рахунок коштів державного бюджету або бюджету міста Києва, комунальним неприбутковим комерційним підприємствам охорони здоров'я, які утримуються за рахунок коштів бюджету міста Києва, - 0,01;

5.3.3.11. суб'єктів господарювання, що підпадають під дію норм статті 2 Закону України "Про розвиток літакобудівної промисловості" та безпосередньо використовують такі земельні ділянки для цілей виробництва кінцевої продукції, а саме: літальних апаратів, їх корпусів, двигунів, включаючи місця для їх зберігання (склади, ангари, місця для відстоювання), посадково-злітні смуги, а також місця, в яких розташовані пункти заправки (дозаправки) моторних літальних апаратів та контролю за польотами, - 0,01.

Дія цього підпункту застосовується до 1 січня 2016 року.

5.3.3.12. суб'єктів кінематографії (виробників національних фільмів) в частині площ, що використовуються для забезпечення виробництва національних фільмів, - 0,01.

Дія цього підпункту застосовується до 1 січня 2016 року.

5.3.3.13. суб'єктів суднобудівної промисловості (клас 30.11 група 30.1 КВЕД ДК 009:2010) - 0,01.

Дія цього підпункту застосовується до 1 січня 2016 року.

Таким чином, ставка податку за земельну ділянку, нормативна грошова оцінка якої проведено, встановлюється у розмірі 0,1%, а саме як визначено у п.5.3.3.8 Положення за земельні ділянки зайняті житловим фондом, дачно-будівельними товариствами, садовими і дачними будинками фізичних осіб.

Як вбачається з наданого позивачем до матеріалів справи витягу з технічної документації від 30.06.2016 №489/86-16 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, м. Київ, Святошинський район, вул. 20-та Садова, діл.69 (с/т «Зоря»), цільове призначення земельної ділянки : ведення колективного садівництва, зазначено площа земельної ділянки - 580 кв.м.; шифр агровиробничої групи грунтів 9в; нормативна грошова оцінка 1 кв.м. - 18.621098 грн/кв.м.; коефіцієнти індексації грошової оцінки - 1,219, 1,20; нормативна грошова оцінка земельної ділянки 580*18.621098*1.249*1.20 становить 16187,39 грн.

Таким чином, сума земельного податку за земельну ділянку за адресою : м.Київ, Святошинський район, с/т «Зоря», вул.20-та Садова, діл.69 становить 16 187,39 грн *0,1% = 16,18739 грн.

В ході судового розгляду справи відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність нарахування позивачу грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 311,26 грн, не надано також розрахунку з урахуванням всіх складових необхідних для визначення земельного податку.

За таких обставин, суд дійшов переконання, що позивачу оскаржуваним ППР від 19.09.2015 № 6678-1305 необґрунтовано визначено податкове зобов'язання у сумі, що більш ніж в 19 разів перевищує суму належного до сплати грошового зобов'язання (з урахування значень НГО землі), то таке податкове повідомлення рішення не можна вважати таким, що відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином податкове повідомлення-рішення відповідача від 19.09.2016 № 6678-1305 підлягає скасуванню в частині суми податкового зобов'язання у розмірі 295,07 грн, в іншій частині - залишенню без змін.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 28.04.2016 № 1, суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, вказане вище податкове повідомлення - рішення скасоване рішенням про результати розгляду скарги від 14.09.2016 № 5967/С/26-15-10-02-16 Головного управління ДФС у м.Києві та винесено наступне рішення: №6678-1305 від 19.09.2016 на суму 311,26 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2016, так як на момент звернення позивача до суду воно вже є скасованим Головним управління ДФС у м.Києві.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. 2, ст. 7, ст.ст. 72 - 77, ст. 139, ст. ст. 241 - 246, ст. 250, ст. 255, ст.ст. 292 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (79031, АДРЕСА_1) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.09.2016 №6678-1305 в частині суми податкового зобов'язання у розмірі 295,07 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (79031, АДРЕСА_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 275,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві (03115, м.Київ, вул.Верховинна, 9).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій