Справа № 805/3641/17-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 р. Справа№805/3641/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голубової Л.Б., суддів Давиденко Т.В., Кочанової П.В.,

за участі секретаря судового засідання Широбокової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

Донецької митниці ДФС України

про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість з заробітної плати, її індексації за період з 01.05.2008 року по сьогоднішній день та інших виплат (компенсації за невикористану відпустку тощо) у звязку з порушенням вимог з проведення повного розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України

за участю: від позивача: не зявився

від відповідачів: ОСОБА_2 за довір.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Донецької митниці ДФС України про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість з заробітної плати, її індексації за період з 01.05.2008 року по сьогоднішній день та інших виплат (компенсації за невикористану відпустку тощо) у звязку з порушенням вимог з проведення повного розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановами Запорізького окружного адміністративного суду у справі №2а/0570/23050/2011 від 16 березня 2016 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді старшого інспектора та скасовано незаконний наказ Державної митної служби України № 665-к від 25 квітня 2008 року.

Проте, відповідач свідомо допускав тяганину, бездіяльність щодо невчинення дій з поновлення порушених з 30 квітня 2008 року прав позивача з поновлення його на посаді та допуску до служби, що є порушенням приписів ст.ст. 38, 43 Конституції України.

Позивач зазначає, що йому стало відомо про поновлення його на роботі з 01 травня 2017 року на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення митного поста «Азовсталь» Донецької митниці ДФС відповідно до наказу від 22 травня 2017 року № 188-к, у звязку з чим, вбачається бездіяльність відповідачів. Тобто, невихід на роботу позивача протягом вказаних років був з поважних причин.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бут поновлений на попередній роботі.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Крім того, позивачем зазначено, що за весь час вимушеного прогулу він має право на отримання заробітної плати, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 184,37 грн., яку розраховано Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом в постанові від 04 серпня 2016 року.

Однак, згідно наказу про поновлення на роботі від 22.05.2017 року № 188-к відповідач 2 поновив ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Азовсталь» Донецької митниці ДФС з посадовим окладом згідно штатного розпису митниці. Управлінню фінансування, бухгалтерського обліку та звітності наказано врахувати, що ОСОБА_1 на час звільнення отримував надбавки за спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу» та відсоткову надбавку за вислугу років у розмірі 30%.

Вважає, що з зазначених обставин розмір щомісячної заробітної плати підлягає перерахунку, починаючи з 01.05.2008 року. 22.05.2017 року позивач був фактично поновлений на рівноцінній посаді і в цей же день наказом Донецької митниці ДФС від 22.05.2017 року № 189-к позивача було звільнено згідно ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Зазначає, що Донецька митниця ДФС не надала позивачу довідку про складову щомісячної заробітної плати, починаючи з 01.05.2008 року по 22.05.2017 року, повний розрахунок 22 або 23 травня 2017 року не провів, нову трудову книжку 22.05.2017 року не прийняв, відпустку або її компенсацію за період з 01.05.2008 року по 22.05.2017 року не забезпечив, премію за травень 2017 року не виплатила.

З зазначених причин позивач просить застосувати до спірних правовідносин ст. 117 КЗпП України, встановивши загальний розмір індексації заробітної плати з 01.05.2008 року по сьогоднішній день і стягнути солідарно з відповідачів.

Ухвалою суд від 20 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 06 листопада 2017 року внесено виправлення в ухвалу суду від 20 жовтня 2017 року.

Ухвалою суду від 07 листопада 2017 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 15 березня 2018 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 15 березня 2018 року підготовче провадження закрито та призначено до судового засідання для розгляду справи по суті.

Позивач та його представник у судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляду справи за його відсутності на підставі наявних доказів (а.с. 202).

Представник Державної фіскальної служби України та Донецької митниці ДФС ОСОБА_2 у судове засідання зявилася, надала письмові заперечення (а.с. 31-39), в обґрунтування яких зазначила, що виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2016 року в частині поновлення у добровільному порядку було ускладненим оскільки існували обставини, які унеможливлювали поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі, а саме: Східна регіональна митниця, де працював позивач, була ліквідована, а не реорганізована, без правонаступництва. Крім того, останнім місцем роботи позивача була посада головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці, яка була ліквідована в установленому законодавством порядку без жодних правонаступників. Оскільки позивач до новоствореного органу Східної митниці, яка в подальшому реорганізована в Східну митницю Міндоходів, а остання в Донецьку митницю ДФС, не був переведений згідно п. 5 ст. 36 КЗпП, тому його поновлення в Донецькій митниці ДФС було ускладненим. Тобто, не поновлення позивача на роботі протягом певного часу залежало від обєктивних поважних причин.

Постановами Донецького окружного адміністративного суду від 01.01.2017 року № 805/4673/16-а та від 20.07.2017 року № 805/2408/17-а, які набрали чинності позови ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: стягнуто з Донецької митниці ДФС заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 04.08.2016 року по 01.02.2017 року у розмірі 23046,25 гривень та за період з 02.02.2017 року по 30.04.2017 року у розмірі 11062,20 гривень у звязку з затримкою виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі. Вказані рішення було виконано, що не заперечується позивачем.

Наказом Донецької митниці ДФС від 22 травня 2017 року 188-к «Про поновлення ОСОБА_1В.» ОСОБА_1 поновлено на рівнозначній посаді з 01 травня 2017 року. Наказом Донецької митниці ДФС від 22 травня 2017 року № 189-к «Про звільнення ОСОБА_1В.» ОСОБА_1 звільнено на підставі заяви за угодою сторін. Всі належні виплати при звільненні позивачеві було виплачено.

Щодо позовних вимог про стягнення коштів, а саме: середнього заробітку за час затримки проведення повного розрахунку відповідно ст. 117 КЗпП України, розміру індексації заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, представник відповідачів зазначив, що позивач не конкретизував вимоги щодо кожного з відповідачів.

Стосовно вимог про стягнення індексації заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку представником відповідачів зазначено, що неможливість надання днів невикористаної щорічної відпустки обумовлена ст. 83 КЗпП, відповідно до якої працівникам при звільненні виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Тому, компенсувати невикористану щорічну відпустку днями було неможливо, оскільки ОСОБА_1 вже не був працівником митниці, заява про звільнення за угодою сторін була подана в день поновлення.

Крім того, представником відповідачів 15 березня 2017 року було надано клопотання про надання пояснень та залучення до матеріалів справи доказів, відповідно до яких повідомлено, що в рамках розгляду даної справи на виконання ухвали суду Пенсійний фонд України надав відомості, відповідно до яких позивач в період вимушеного прогулу перебував у трудових відносинах з іншими організаціями, від яких отримував офіційний заробіток у загальній сумі 129726,25 гривень. Тому зарахування до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, часу роботи на іншому підприємстві законодавством не передбачено.

У звязку з викладеним, представник ДФС України та Донецької митниці ДФС просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2016 року у справі № 2а/0570/23050/2011 (808/15/15) позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Донецької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобовязання поновити на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України № 665-к від 25 квітня 2008 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інспектора штатного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці з 30 квітня 2008 року. Стягнуто з Донецької митниці ДФС на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з квітня 2008 року по квітень 2009 року в розмірі 31 501,80 гривень. В частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць у розмірі 2 625,15 гривень звернено до негайного виконання. В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року у справі № 2а/0570/23050/2011 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2016 року у справі № 2а/0570/23050/2011 скасовано в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнуто з Донецької митниці ДФС на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 382 014,64 гривень за період з 30 квітня 2008 року по 04 серпня 2016 року. В іншій частині постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року у справі №2а/0570/34050/2011 залишено без змін.

Відповідно до платіжного доручення від 25 травня 2016 року № 1018 Донецькою митницею ДФС нарахована та виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2016 року в розмірі 2 113,24 гривень.

Згідно платіжного доручення від 27 вересня 2016 року № 2002 Донецькою митницею ДФС нарахована та виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року в розмірі 305 408,54 гривень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року по справі № 805/4673/16-а, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року з відповідача стягнуто середній заробіток за період часу з 05 серпня 2016 року по 01 лютого 2017 року включно.

Відповідно до платіжного доручення від 12 травня 2017 року № 1032 Донецькою митницею ДФС нарахована та виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року в розмірі 18 552,22 гривень.

У звязку з невиконанням постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2016 року у справі №2а/0570/23050/2011 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці, яка залишена в цій частині без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року у справі № 805/2408/17-а, залишеною в силі ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017 року частково задоволений позов ОСОБА_1 та стягнуто з Донецької митниці ДФС заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2017 року по 30.04.2017 року в сумі 11062,20 гривень. Вказане рішення також виконано, що не спростовується сторонами.

Таким чином, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року у справі № 805/2408/17-а (головуючий суддя Голубова Л.Б.) встановлено всі зазначені вище обставини стосовно правовідносин ОСОБА_1 з Донецькою митницею ДФС, а за приписами ч. 4 ст. 78 КАС України ці обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Представник позивача у позовній заяві зазначив, що відповідач не нарахував на зазначені вище суми індексацію та компенсацію за невикористану відпустку, у звязку з чим звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За приписами частин 1-2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною 5 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про наявність у роботодавця прямого та безумовного обовязку негайного виконання рішення суду в частині поновлення особи на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць. Тому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року К/800/23407/16 задоволено клопотання Державної фіскальної служби України і зупинено до закінчення перегляду даної справи Вищим адміністративним судом України виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2016 року та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд від 04 серпня 2016 року в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за виключенням заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, суд вважає, що у субєкта владних повноважень був обовязок щодо негайного виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2016 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інспектора митного поста «Донецьк-аеропорт» Східної регіональної митниці та виплаті йому заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць. При цьому, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму індексації заробітної плати та суму компенсації за невикористану відпустку майже за десять років, посилаючись при цьому на ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Слід зазначити, що за клопотанням представника позивача судом, зокрема, у Пенсійного фонду України витребувано інформацію про облік та стаж ОСОБА_1 за період з 1995 року по 2017 роки.

Листом від 04.12.2017 року № 38434/04-11 Пенсійний фонд України пояснив, що за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування щодо підприємств, установ та організацій, від яких надходили відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за період з 01.01.2000 по теперішній час, надавши інформацію стосовно позивача (а.с. 169).

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 під час вимушеного прогулу мав трудові правовідносини та отримував заробітну плату від:

- Одеської регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (з липня 2009 року по травень 2010 року, отримавши 29873,80 гривень);

- Управління у справах захисту прав споживачів у Донецькій області (з вересня по жовтень 2010 року, отримавши 1915,46 гривень);

- ПАТ «Центренерго» (з лютого 2012 року по квітень 2013 року, отримавши 97939,49 гривень).

За власною ініціативою Донецька митниця ДФС зробила запити до роботодавців позивача також стосовно використання ним щорічних відпусток та отримала на них відповіді (а.с. 228-235).

Листом від 12.02.2018 року № 95 Одеська регіональна служба Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті повідомила, що за період роботи в даній організації ОСОБА_1 у відпустці не перебував, проте при звільненні йому була виплачена грошова компенсація за невикористані 20 календарних днів щорічної відпустки.

Листом від 09.02.2018 № 05/467 ПАТ «Центренерго» повідомило, що в період роботи ОСОБА_1 використав частину щорічної основної відпустки у кількості 14 календарних днів з 26.02.2013 року по 12.03.2013 року. При звільненні йому була виплачена грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за період з 10.02.2012 по 09.02.2013 10 календарних днів та за період роботи з 10.02.2013 року по 27.03.2013 року 3календарні дні.

Так, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, на яку посилається позивач, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Враховуючи, що частково задоволені вимоги про стягнення з відповідачів компенсації за несвоєчасну виплату середньої заробітної плати пов'язані з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто, не з раніше нарахованих і вчасно не виплачених доходів, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року N 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Виплата середнього заробітку ОСОБА_1 за рішеннями судів передбачала виплату разового характеру, що доведено відповідними платіжними дорученнями.

Згідно з частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. А відповідно до частини 1 статті 97 цього Кодексу оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Зазначене кореспондується з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (із наступними змінами та доповненнями).

У відповідності з пунктом 8 указаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного ( годинного ) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про оплату праці» індексація заробітної плати провадиться підприємством у період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року № 663 (зі змінами та доповненнями).

Тобто, заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням визначається підприємством уже з урахуванням цієї величини за наявності умов, передбачених зазначеними законами.

В той же час компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами).

Таким чином, оскільки виплати, які просить індексувати позивач, носять разовий характер і не індексуються, до них не застосовуються індекси споживчих цін.

Позивач просить стягнути розмір компенсації за невикористану відпустку з 01.05.2008 року по 31.07.2017 року. При цьому, період вимушеного прогулу ОСОБА_1 тривав з 01.05.2008 року (день первісного звільнення) по 22.05.2017 року (день поновлення ОСОБА_1 на посаді згідно судового рішення та одночасно день повторного звільнення з посади за угодою сторін).

За приписами п. 2 ч.1 ст. 82 Кодексу законів про працю України, п. 2 ст. 9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Згідно правової позиції Верховного суду України, висловленій в постанові від 09 грудня 2015 року по справі № 6-2123цс15, вимушений прогул час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати.

В спірному випадку, відомостями Пенсійного фонду України (довідки форми ОК-5, ОК-7) висвітлена трудова діяльність ОСОБА_1 в період вимушеного прогулу, яка свідчить про те, що позивач, працюючи в інших організаціях в певні періоди фактично не був безробітнім, тому він не перебував у вимушеному прогулі в певні проміжки часу.

Як встановлено судом вище, позивач працював під час вимушеного прогулу, тому і суми індексації заробітної плати, і компенсацію за невикористану відпустку йому мали нараховувати його роботодавці.

Зарахування до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, часу роботи на іншому підприємстві чинним законодавством не передбачено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Донецької митниці ДФС про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість з заробітної плати, її індексації за період з 01.05.2008 року по сьогоднішній день та інших виплат (компенсації за невикористану відпустку тощо) у звязку з порушенням вимог з проведення повного розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України не підлягають задоволенню.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Донецької митниці ДФС України про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість з заробітної плати, її індексації за період з 01.05.2008 року по сьогоднішній день та інших виплат (компенсації за невикористану відпустку тощо) у звязку з порушенням вимог з проведення повного розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 20 березня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Голубова Л.Б.

Судді Давиденко Т.В.

ОСОБА_3