Справа № 812/416/18
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/416/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірною відмову в призначенні пенсії за вислугою років та зобов'язання призначити пенсію за вислугою років,-

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2018 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірною відмову в призначенні пенсії за вислугою років та зобов'язання призначити пенсію за вислугою років, в якому позивач просить:

- визнати незаконною відмову (рішення) Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про поновлення виплати пенсії по інвалідності на загальних підставах;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області поновити виплату пенсії по інвалідності та утриматися від подальшого призупинення її виплати;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області виплатити заборгованість з виплати пенсії за період, починаючи з 01.09.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є пенсіонером по інвалідності з дитинства та з моменту здобуття права на пенсію отримував пенсію у м. Ровеньки Луганської області. Внаслідок набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства», у м.Ровеньки були припиненні повноваження відповідного Управління Пенсійного фонду України та виплати та видатки з державного, пенсійного та інших бюджетів. У зв'язку з вищевказаним, а також через військовий конфлікт та той факт, що позивач не мав інших джерел існування окрім пенсії, позивач виїхав до м.Чугуїв Харківської області у грудні 2014 де були продовжені пенсійні виплати. Пізніше позивач переїхав до м.Лисичанськ де 09.08.2016 зареєструвався у власному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1. Позивач не є зареєстрованим у якості внутрішньо переміщеної особи в УПСЗН м.Лисичанська. У період з 01.12.2016 по 31.08.2017 відповідач продовжував виплату пенсії позивачу, однак вона була припинена. 01.12.2017 відповідач повідомив позивача, що незважаючи на той факт що останній став місцевим жителем та отримав реєстрацію м.Лисичанськ, пенсія не буде поновлена до того часу, коли позивач не зареєструється у якості внутрішньо переміщеної особи у м.Лисичанську. Крім того, відповідач повідомив позивача, що не може поновити виплату пенсії на загальних підставах через те, що пенсійна справа залишилась на території, яка на сьогодні не контролюється органами державної влади України. На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав про що надав відзив (а.с. 22-23) в обґрунтування якого зазначив наступне. 30.09.2016 позивача взято на облік до Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області. Відповідач зазначив, що однією з умов виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі є обов'язкова наявність довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509. В матеріалах пенсійної справи позивача довідка відсутня. Відповідно до листа Головного управління від 14.06.2017 №6856/02-03 однією з підстав для переведення пенсійної виплати, чи поновлення за донними електронних пенсійних справ до періоду, коли буде можливо запросити пенсійні справи, є письмова відмова відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з п.8 Порядку №509. У випадках, коли місце проживання (реєстрація у паспорті або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування) осіб є підконтрольна українській владі територія, та в територіальному управлінні Пенсійного фонду є паперові пенсійні справи таким особам виплачується на загальних підставах. В останнє позивач отримав пенсію в серпні місяці 2017 року у розмірі 1412,00 грн. Враховуючи викладене, відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та розглянути справу за відсутності представника.

У судове засідання прибув позивач.

Представник відповідача у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиву просив розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Ухвалою суду від 23.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 19.03.2018 (а.с. 1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 7-9, 25). Реєстрація місця проживання здійснена 09.08.2016.

Відповідно до інформації зазначеної у посвідченні Серії НОМЕР_2 від 13.08.2011 позивачу призначено пенсію довічно - пенсія по інвалідності 2 група з дитинства (а.с. 9).

Група інвалідності позивача також підтверджується довідкою серії ВТЕ № 098402 (а.с. 34).

Позивачем було надіслано до відповідача заяву, в якій просив вказати причину невиплати пенсії з вересня 2017 та надати письмову відповідь (а.с. 10).

На виконання зазначеної заяви відповідачем було надано письмову відповідь від 01.12.2017 №218/В-7 в якій зазначив, що ОСОБА_1 отримував пенсію за віком з 01.12.2016 по 31.08.2017 в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області. Відповідно до Порядку оформлення пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 (зі змінами та доповненнями) однією з умов виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі є обов'язкова наявність довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509. В матеріалах макетної справи така довідка відсутня. Таким чином для поновлення пенсії ОСОБА_1 необхідно надати Управлінню Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області зазначену довідку. Поновлення пенсії буде здійснено у Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та в Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного місця проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365. Після здійснення відповідних контрольних заходів працівниками управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Комісією виконкому Лисичанської міської ради з питань поновлення (відмови) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам буде прийнято рішення про поновлення або відмові у поновленні виплати пенсії.

Як зазначив відповідач, підставою для припинення виплати пенсії позивачу є не набуття на сьогодні статусу внутрішньо переміщеної особи і не проходження ним процедур передбачених нормативними актами.

Офіційного рішення (розпорядження) про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 відповідач суду не надав.

Щодо підстав припинення виплати відповідачем пенсії позивачу, суд вважає їх незаконними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, що регулює відносини щодо призначення пенсій в Україні, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) з відповідними змінами, що є чинними на час виникнених між сторонами спірних правовідносин.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно із ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 цього Закону зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону України поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити правовий висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Тобто, Закон № 1058 не передбачає такої підстави для припинення виплати пенсії особи, як відсутність у особи довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки.

Суд вказує на те, що рішення про припинення виплати пенсії позивачу не приймалось. За таких обставин у позивача відсутні підстави звертатися до управління з заявою про поновлення виплати пенсії.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а прийшов до висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 53026124).

Пунктом 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1), поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.9 цього ж Порядку передбачено, що подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Крім того, суд зазначає, що з моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання у м. Лисичанськ, а саме з 09.08.2016 і відмови від статусу внутрішньо переміщеної особи характер правовідносин між ним та УПФУ змінився, а відтак і їх законодавче регулювання також.

Зокрема, з вказаного часу до спірних правовідносин не підлягає застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, як от Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, постанова Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Крім того, відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 28.09.2016 № 9052 ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, був знятий з обліку 13.06.2015 в УПСЗН м. Чугуїв, як внутрішньо переміщена особа на підставі листа від 26.08.2016 № 3678. В УПСЗН Лисичанської міської ради ОСОБА_1 на обліку не перебуває. (а.с. 31).

Також суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В розумінні адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України.

Отже сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Як вже зазначалось раніше, судом встановлено, що відповідач припинив з 01 вересня 2017 року виплату пенсії позивачу без прийняття будь-якого рішення та за відсутності підстав, визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV. Відповідно суд вважає, що відповідачем у даному випадку допущена саме протиправна бездіяльність.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушеного права позивача, а саме прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язати його вчинити певні дії у вигляді поновлення нарахування та виплати пенсії позивачу.

Щодо періоду, за який необхідно провести нарахування та виплату пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої ст.55 Закону України №2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідач у відзиві підтверджує той факт, що останній місяць виплати пенсії ОСОБА_1 - серпень 2017 року в сумі 1412,00 грн. З вересня 2017 року пенсійні виплати позивачу не нараховувались та не виплачувались (а.с. 23).

Таким чином, саме виплата позивачу пенсії підлягає з 01.09.2017.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача утриматися від подальшого призупинення виплати пенсії суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Оскільки судом розглядаються справи на захист порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, прийняття судових рішень щодо зобов'язання вчинити або утриматися від певних дій у майбутньому не можливо.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" розподіл судових витрат між сторонами здійснюється відповідно до вимог ч.1 ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету, суд вважає необхідним допустити цю постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 1412,00 грн.

Керуючись статтями 2, 7-9, 19, 20, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 295, пунктом 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірною відмову в призначенні пенсії за вислугою років та зобов'язання призначити пенсію за вислугою років задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 01 вересня 2017 року раніше призначеної пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (, місцезнаходження: 93113, Луганська область, м.Лисичанськ, вул. ім. В.Сосюри, 347) поновити з 01 вересня 2017 року нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1).

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (, місцезнаходження: 93113, Луганська область, м.Лисичанськ, вул. ім. В.Сосюри, 347) на користь Державного бюджету України (УК у м. Сєвєродонецький/Луганський окр.адмін.суд/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37944909; банк отримувача -ГУДКCУ в Луганській області; код банку отримувача (МФО) - 804013; рахунок отримувача - 4080; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - *;101) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.)

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 1412,00 грн (одна тисяча чотириста дванадцять гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова