Справа № 810/4254/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Київ № 810/4254/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Вектор-2008"

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство "Вектор-2008" (далі - позивач, ПП "Вектор-2008") з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач, контролюючий орган, Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області) про скасування податкових повідомлень - рішень від 05.08.2016 № та № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з висновками Акта від 21.07.2016 № 705/10-02-14-03/35964436/43 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП "Вектор-2008" () з питань нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТОВ «Генезіс ЛТД» () за період з 01.03.2016 по 31.03.2016» (далі - Акт перевірки)», на підставі яких були прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення і вважає висновки зазначеного Акта безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Позивач стверджує, що відповідачем зроблено хибні висновки в Акті перевірки, які зводяться до припущень посадових осіб податкового органу щодо безтоварності фінансово-господарської операції позивача з ТОВ «Генезіс ЛТД», тоді як товарність та правомірність відповідної операції підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку та іншими документами, які були надані позивачем до перевірки та на підставі яких були визначені суми податкового кредиту, однак дані документи не були прийняті до уваги перевіряючими.

За наведених обставин, позивач вважає, що ПП "Вектор-2008" правомірно сформовано податковий кредит, а податковим органом недостатньо досліджено обставини господарської операції ПП "Вектор-2008" з контрагентом - постачальникам, тому, податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача в судове засідання призначене на 08.06.2017 не з'явився, водночас в цей же день, через канцелярію суду представником позивача була подана заява про розгляд справи без участі представника позивача в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Водночас, в матеріалах справи, містяться письмові заперечення проти позову, в яких відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача та наполягає, що спірні рішення прийняті правомірно і у відповідності до вимог чинного законодавства. В обґрунтування доводів заперечень, відповідач посилається на обставини, викладені в Акті перевірки.

Крім того, представник відповідач на заяві позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження зазначив, що не заперечую проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що Приватне підприємство "Вектор-2008" (), зареєстровано як юридичну особу в Білоцерківським міськрайонним управлінням юстиції Київської області 13.10.2008 (№ 0002493), як платник податків на час проведення перевірки перебувало на обліку в Білоцерківській ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області.

У період з 08.07.2016 по 14.07.2016 працівниками Білоцерківської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП "Вектор-2008" () з питань нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТОВ «Генезіс ЛТД» () за період з 01.03.2016 по 31.03.2016.

За результатом вказаної перевірки складено Акт перевірки від 21.07.2016 № 705/10-02-14-03/35964436/43 (а.с. 11-16).

У висновках зазначеного Акта перевірки зафіксовано порушення ПП "Вектор-2008" норм діючого законодавства, а саме:

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 164 500,5 грн., в т.ч. за березень 2016 року на 164 500,5 грн.

Вказаних висновків відповідач дійшов у зв'язку з наступним.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що у спірний період між позивачем та ТОВ «Генезіс ЛТД» () було укладено договорів купівлі - продажу товарної продукції «добрива» (нітроамофоска) від 18.03.2016 № 18/03-1.

На підставі первинних документів складених на підставі вказаних господарських операцій позивачем було сформовано суму податкового кредиту та включено її до податкового кредиту відповідного періоду.

Водночас, податковий орган в Акті перевірки, обґрунтовуючи свою позицію, посилається на те, що згідно податкової інформації за звітні періоди декларування ПДВ з грудня 2015 року по квітень 2016 року, отриманої від ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області «…на ТОВ «Генезіс ЛТД» відсутні трудові ресурси та відсутні власні основні засоби (основні фонди та кінець звітного періоду становили - 0 грн. згідно балансу станом на 31.12.2015 року), в результаті чого неможливе виконання та оформлення господарських операцій з придбання продажу ідентифікованих товарів. ТОВ «Генезіс ЛТД» () за перевіряє мий період надавало транспортно - експедиційні послуги, при цьому підприємство не має власних/орендованих основних засобів, не залучало субпідрядні організації для транспортування ТМЦ (активів). Тобто не можливо підтвердити факт руху ТМЦ (активів) від продавця до покупця та місця зберігання ТМЦ (активів). В ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів ТОВ «Генезіс ЛТД» (), встановлено: відсутній рух активів, зобов'язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме відсутні трудові ресурси.

Враховуючи викладене, встановлено формування ТОВ «Генезіс ЛТД» (сумнівного) податкового кредиту з ПДВ за рахунок реалізації покупцям товарів відмінних від придбаних у постачальників, походження яких невідоме та неможливо відстежити за даними ЄРПН; проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій по наданню податкової вигоди переважно з контрагентами, які не мають реального товарного характеру.

Крім того, відповідачем зазначено про невідповідність оформлених ТОВ «Генезіс ЛТД» на адресу ПП «Вектор 2008» первинних документів, а саме: видаткова накладна № 41 оформлена 17.03.2016, кошти за відвантажений товар перераховано 18.03.2016, в той час як податкова накладна виписана 18.03.2016.

Відповідач зробив висновок, що оскільки фактичне відвантаженя згідно видаткової накладної відбулося 17.03.2016, а податкова накладна оформлена 18.03.2016, зазначене порушення не дає права ПП «Вектор 2008» на віднесення ПДВ в сумі 112 500 грн. до податкового кредиту.

Також відповідач в Акті перевірки зазначив, що відповідно до наданого до перевірки сертифікату якості 3101, виданого ОАО «Дорогобуж» ОРГН 773 Росія, Смоленська область, п. Верхнєднєпровський, дата виготовлення нітроамоски 12.04.2015, дата відвантаження 12.04.2015, маса нетто 63,8 т., маса брутто 63,979 т. Гарантійний строк зберігання - 6 місяців з дня виготовлення.

З огляду на зазначене, контролюючий орган дійшов висновку про те, що ПП "Вектор-2008" придбавалась продукція ТОВ «Генезіс ЛТД», термін придатності якої закінчився 12.10.2015.

Крім того, відповідачем зазначено, що в податкових накладних не зазначено код УКТ ЗЕД, відповідно продукція не може бути імпортована з Росії. При перевірці не можливо встановити походження придбаного товару.

Також відповідачем зазначено, що транспортування Нітроамофоски здійснювалось Камазом 5320 з міста Миколаїв до с. Піщана, Білоцерківський район, Київська область.

Відповідачем зроблено висновок, що згідно з технічними характеристиками Камазу 5320, ним не можливо було здійснювати перевезення вантажу більше 16 тонн. Натомість відповідно до даних товарно - транспортних накладних перевезення здійснювались з перевищенням допустимої маси вантажу.

Контролюючм органом, крім іншого зазначено, що відповідно до даних сайта della.com.ua відстань між зазначеними у товарно - транспортних накладних пунктах навантаження і розвантаження становить 402 км., приблизний час в дорозі становить 5 год. 46 хв. Отже, за період з 20.03.2016 по 21.03.2016 водій ТОВ «Генезіс ЛТД» був у дорозі щонайменше 24 години, не рахуючи часу завантаження і розвантаження, що фізично не можливо.

Крім того, в Акті перевірки зазначено, що згідно даних ЄДРПН ТОВ «Генезіс ЛТД» починаючи з моменту реєстрації його платником податку на додану вартість по 31.03.2016 не придбавало нітроамофоску у жодного із своїх контрагентів.

З огляду на зазначене, відповідачем зроблено висновок про відсутність реального здійснення зазначеної господарської операції по ланцюгу постачання, у зв'язку з чим позивачем незаконно сформовано суму податкового кредиту по зазначеній операції.

На підставі висновків Акта перевірки, відповідачем 05.08.2016 були прийняті податкові повідомлення - рішення:

- № форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт/послуг) (14010100) на суму 48 853,00 грн., з яких 38 282 грн. за основним платежем та 9 571 грн. за штрафними санкціями (а.с. 23);

- № форми «В4», яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість (сума завищення від'ємного значення податку на додану вартість) у розмірі 126 219 грн. (а.с. 22).

Не погоджуючись з висновками Акта перевірки та прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Основним законодавчим актом, який врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 4 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Згідно із пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, встановлено статтею 198 Податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу Україи встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктами 200.1 та 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.7. статті 201 Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право платника податку на податковий кредит пов'язано з виникненням визначеної законом події та наявністю належним чином оформленого документа, який засвідчує суму сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість по дійсній операції, пов'язаній з господарською діяльністю платника податку.

У свою чергу, формування податкового кредиту дає право на відшкодування сплаченого до бюджету податку на додану вартість.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів і України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, відповідно до якого первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні» (далі по тексту - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обовязкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону № 996-ХIV).

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають; відображенню; в бухгалтерському обліку.

Частиною 1 статті 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 цього ж Закону).

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11 для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

З огляду на зазначене, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Приватним підприємством "Вектор-2008" (покупець) та з ТОВ "Генезіс ЛТД" (постачальник) укладено договір купівлі - продажу від 18.03.2016 № 18/03-1 (а.с. 24-25).

В пункті 1.1 даного договору, надано визначення наступним поняттям: «товарна продукція» - продукція, що йде за межі підприємства, яке її виробило.; «споживча тара» - матеріал, в який упаковується «товарна продукція», та який надходить до споживача у вигляді «товарної продукції».

Відповідно до пункт 1.2 договору товарною продукцією є добрива.

Згідно з пунктами 1.4, 1.5, 1.6 договору продавець надає покупцеві товарну продукцію шляхом поставки (передачі) згідно умов цього договору. Кількість та асортимент товарної продукції визначається відповідним додатком до цього договору, які є не від'ємними частинами цього договору. Сторони можуть попередньо обумовити приблизний асортимент, кількість та ціну товарної продукції, яка може бути поставлена продавцем про що сторони підписують специфікацію. Така специфікація не є обов'язковою для виконання продавцем. Асортимент, кількість та ціна товарної продукції, що вказані в специфікації будуть кожного разу переглядатись продавцем та визначатись у відповідних додатках на поставку кожної партії товарної продукції.

Пунктом 3.1 договору кількість, асортимент та ціна товарної продукції, що поставляється продавцем покупцю за даним договором відображається у відповідних додатках, які є невід'ємною частиною цього договору.

Покупець здійснює оплату за товарну продукцію, що поставлена та/або поставляється продавцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця на умовах та в строки, які відображаються сторонами у відповідних додатках до цього договору, які є невідємними частинами цього договору (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору поставка товарної продукції здійснюється на підставі специфікації, яка викладена в додатку №1 до цього договору та погоджена з продавцем зі складу покупця.

Поставка товарної продукції проводиться партіями та оформлюється товарними накладними (пункт 4.2 договору).

18.03.2016 між сторонами зазначеного договору було укладено додаток № 1 до договору. Відповідно до змісту зазначеного додатку, постачальник продає, а покупець купує на умовах договору від 18.03.2016 № 18/03-1 та цього додатку № 1 товарну продукцію «Нітроамофоска» в кількості 64,286 тонн, по ціні 10 500,00 грн. за тонну на загальну суму 675 003,00 грн. в т.ч. 112 500,50 грн. ПДВ (а.с. 26).

29.03.2016 між Приватним підприємством "Вектор-2008" та ТОВ "Генезіс ЛТД" укладено додаток № 2 до договору від 18.03.2016 № 18/03-1 про те, що продавець продає, а покупець купує на умовах договору від 18.03.2016 № 18/03-1 та цього додатку № 2 товарну продукцію «Нітроамофоска» у кількості 30 тонн, по ціні 10 400,00 грн. за тонну на загальну суму 312 000,00 грн. в т.ч. 52 000,00 грн. ПДВ (а.с. 26).

На підтвердження реальності вказаного договору, позивач надав суду копії наступних документів: належним чином зареєстровану податкову накладну від 18.03.2016 № 13 на загальну суму 675 003,00 грн. в т.ч. 112 500,50 грн. ПДВ та податкову накладну від 29.03.2016 № 41 на загальну суму 312 000,00 грн. в т.ч. 52 000,00 грн. ПДВ (а.с. 104-108); видаткову накладну від 18.03.2016 № 41 на загальну суму 675 003,00 грн. в т.ч. 112 500,50 грн. ПДВ та видаткову накладну від 29.03.2016 № 66 на загальну суму 312 000,00 грн. в т.ч. 52 000,00 грн. ПДВ (а.с. 30-31); рахунок на оплату від 18.03.2016 № 30 на загальну суму 675 003,00 грн. в т.ч. 112 500,50 грн. ПДВ та рахунок на оплату від 29.03.2016 № 52 на загальну суму 312 000,00 грн. в т.ч. 52 000,00 грн. ПДВ (а.с. 32-33).

На підтвердження оплати поставленої товарної продукції «Нітроамофоска» позивачем надано суду копії платіжних доручень від 18.03.2016 № 298 на загальну суму 675 003,00 грн. в т.ч. 112 500,50 грн. ПДВ та платіжне доручення від 29.03.2016 № 365 на загальну суму 312 000,00 грн. в т.ч. 52 000,00 грн. ПДВ (а.с. 102 - 103).

Крім того, представником позивача були надані пояснення, що поставка товарної продукції «Нітроамофоска» за умовами договору здійснювалась силами ТОВ "Генезіс ЛТД" та підтвердженя поставки «Нітроамофоска» надав суду копії товарно - транспортних накладних, а саме: від 18.03.2016 № Р41-1, що свідчить про транспортування 21 тонни «Нітроамофоска» на загальну суму з ПДВ 220 500,00 грн.; від 20.03.2016 № Р41-2, що свідчить про транспортування 21 тонни «Нітроамофоска» на загальну суму з ПДВ 220 500,00 грн.; від 21.03.2016 № Р41-3, що свідчить про транспортування 22,286 тонни «Нітроамофоска» на загальну суму з ПДВ 234 003,00 грн.; від 29.03.2016 № Р66-1, що свідчить про транспортування 20 тонни «Нітроамофоска» на загальну суму з ПДВ 208 000,00 грн.; від 30.03.2016 № Р66-2, що свідчить про транспортування 10 тонни «Нітроамофоска» на загальну суму з ПДВ 104 000,00 грн. (а.с. 97-101).

Однак, податковий орган, як на одну із підстав визнання спірних господарських операцій безтоварними, зазначає, що згідно податкової інформації отриманої від ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області за звітні періоди декларування ПДВ з грудня 2015 року по квітень 2016 року «…на ТОВ «Генезіс ЛТД» відсутні трудові ресурси та відсутні власні основні засоби (основні фонди та кінець звітного періоду становили - 0 грн. згідно балансу станом на 31.12.2015 року), в результаті чого неможливе виконання та оформлення господарських операцій з придбання продажу ідентифікованих товарів. ТОВ «Генезіс ЛТД» () за перевіряє мий період надавало транспортно - експедиційні послуги, при цьому підприємство не має власних/орендованих основних засобів, не залучало субпідрядні організації для транспортування ТМЦ (активів). Тобто не можливо підтвердити факт руху ТМЦ (активів) від продавця до покупця та місця зберігання ТМЦ (активів). В ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів ТОВ «Генезіс ЛТД» (), встановлено: відсутній рух активів, зобов'язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме відсутні трудові ресурси.

Крім того, в Акті перевірки зазначено, що згідно даних ЄДРПН ТОВ «Генезіс ЛТД» починаючи з моменту реєстрації його платником податку на додану вартість по 31.03.2016 не придбавало нітроамофоску у жодного із своїх контрагентів.

З огляду на зазначене, відповідачем зроблено висновок про відсутність реального здійснення зазначеної господарської операції по ланцюгу постачання, у зв'язку з чим позивачем незаконно сформовано суму податкового кредиту по зазначеній операції.

Судом було досліджено дане питання та встановлено, що ТОВ «Генезіс ЛТД» зареєстровано, як юридична особа 18.06.2015 про що здійснено запис № 0031840.

Відповідно до відомостей, що містить Витяг з ЄДРПОУ видами діяльності ТОВ «Генезіс ЛТД» є: Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (46.11); Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (46.19); Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21); Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (46.33); Неспеціалізова оптова торгівля (46.90); Вантажний автомобільний транспорт (46.41) (а.с. 52-56).

Крім того, суд зазначає, що статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» визначено: якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Також судом встановлено, що основним видом діяльності позивача, Приватного підприємства "Вектор-2008" станом на час здійснення спірної господарської операції було - Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культурі насіння олійних культур (а.с. 131 - 132).

З огляду на ту обставину, що станом на час спірної господарської операції ТОВ «Генезіс ЛТД» було зареєстровано юридичною особою, види діяльності позивача та ТОВ «Генезіс ЛТД» та ту обставину, що позивачем було придбано у ТОВ «Генезіс ЛТД» нітроамофоску (складне добриво призначене для сільського господарства), суд дійшов висновку, що позивачем здійснено достатній та необхідний комплекс заходів зі зниження цивільно-правових і фінансових ризиків при укладенні правочинів зі спірним постачальником шляхом одержання відповідних підтверджуючих реєстраційних документів, а також інформації, що характеризує контрагента як реального учасника ринку реалізації сільськогосподарською сировиною.

Аналогічної думки дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 23.03.2016 у справі К/800/21079/15.

Крім того, судом встановлено, що починаючи з 10.12.2015 керівником ТОВ «Генезіс ЛТД» є ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 30.01.2017 для всебічного і повного з'ясування обставин справи, було викликано в судове засідання, що відбудеться 01.03.2017 в якості свідка для надання пояснень ОСОБА_1 - керівника ТОВ «Генезіс ЛТД».

Про дату, час та місце розгляду справи свідок був належним чином повідомлений, про що свідчать корінці Рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 73), однак свідок в судове засідання не прибув.

Проте, 27.02.2017 на виконання вимог ухвали суду від 30.01.2017 до суду засобами поштового зв'язку надійшли пояснення ОСОБА_1.

В зазначених поясненнях, ОСОБА_1 підтверджує, що ТОВ «Генезіс ЛТД» здійснювало фінансово - господарські операції у 2016 році з усіма контрагентами постачальниками та покупцями, які зазначені у додатках 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість у тому числі з Приватним підприємством "Вектор-2008" за договором купівлі - продажу від 18.03.2016 № 18/03-1 за яким ТОВ «Генезіс ЛТД» поставило ПП "Вектор-2008" нітроамофоску у кількості 94,286т. на суму 987 003 грн.

Також ОСОБА_1 в своїх поясненнях підтвердив, що умови зазначеного договору виконані, про що свідчать видаткові накладні: від 18.03.2016 № 41, від 29.03.2016 № 66 та податкові накладні від 18.03.2016 № 13, від 29.03.2016 № 41. Підтвердив, що ПП "Вектор-2008" за поставлений товар по безготівковому рахунку сплатило на рахунок ТОВ «Генезіс ЛТД» гроші у сумі 987 003 грн.

Крім того, ОСОБА_1 вказав, що зазначена операція відображена у декларації ТОВ «Генезіс ЛТД» за березень 2016 року.

Враховуючи викладене, суд також зазначає, що ухвалою від 30.01.2017 судом було витребувано у контролюючого органу належним чином засвідчені копії документів та матеріалів, які були використані податковим органом під час перевірки та складання Акта перевірки від 21.07.2016 № 705/10-02-14-03/35964436/43.

У той же час, відповідачем не виконано вимог ухвали суду та не надано суду документів та матеріалів на підставі яких, відповідач дійшов висновку, що ТОВ «Генезіс ЛТД» позбавлене можливості виконання та оформлення господарських операцій з придбання та продажу Нітроамофоски.

Крім того, суд заначає, що будь-яка неправомірна діяльність контрагентів при укладанні і виконанні господарських договорів, що прямо не пов'язані з досліджуваними господарськими операціями, не може бути єдиною підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Такі висновки суду відповідають рішенню Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", в якому зазначено: якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Аналогічна правова позиція викладена й в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11, в якому зазначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постановах від 11.12.2007 року (справа № 21-1376во06), від 09.09.2008 (справа № 21-500во08), від 01.06.2010 (справа № 21-573во10) та від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 дійшов висновку, що "у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту".

Європейський суд, Верховний суд та національне законодавство чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Під час розгляду справи, відповідачем не було надано суду доказів проведення перевірки контрагента позивача та Актів перевірок з висновками про порушення ТОВ «Генезіс ЛТД» діючого законодавства України.

З огляду на зазначене, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо того, що ТОВ «Генезіс ЛТД» позбавлене можливості виконання та оформлення господарських операцій з придбання та продажу Нітроамофоски.

Також в Акті перевірки відповідач зазначає про невідповідність оформлених ТОВ «Генезіс ЛТД» на адресу ПП «Вектор 2008» первинних документів, а саме: видаткова накладна № 41 оформлена 17.03.2016, кошти за відвантажений товар перераховано 18.03.2016, в той час як податкова накладна виписана 18.03.2016.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки під час розгляду справи, відповідачем не надано доказів оформлена видаткової накладної № 41 саме 17.03.2016, натомість позивачем надано суду видаткову накладну № 41 оформлену 18.03.2016 (а.с. 30).

Також в Акті перевірки відповідач зазначив, що відповідно до наданого до перевірки сертифікату якості 3101, виданого ОАО «Дорогобуж» ОРГН 773 Росія, Смоленська область, п. Верхнєднєпровський, дата виготовлення нітроамоски 12.04.2015, дата відвантаження 12.04.2015, маса нетто 63,8 т., маса брутто 63,979 т. Гарантійний строк зберігання - 6 місяців з дня виготовлення.

З огляду на зазначене, контролюючий орган дійшов висновку про те, що ПП "Вектор-2008" придбавалась продукція ТОВ «Генезіс ЛТД», термін придатності якої закінчився 12.10.2015.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов'язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв'язку з введенням її в обіг.

Строк (термін) придатності - строк (термін), визначений нормативно-правовими актами, нормативними документами, умовами договору, протягом якого у разі додержання відповідних умов зберігання та/або експлуатації чи споживання продукції її якісні показники і показники безпеки повинні відповідати вимогам нормативно-правових актів, нормативних документів та умовам договору.

З аналізу зазначених термінів, суд дійшов висновку, що вони не тотожні, у зв'язку з чим відповідачем помилково зроблено висновок про тотожність понять гарантійний строк та термін придатності.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що термін придатності Нітроамофоски складає 6 місяців, у зв'язку з чим посилання відповідача на те, що позивачем було придбано продукцію у якої закінчився термін придатності не приймається судом до уваги при прийнятті рішення по справі.

Щодо тверджень відповідача про неможливість перевезення придбаного «Нітроамофоска» за п'ять разів КАМАЗом-5320, оскільки його тоннаж складає 16 тонн, суд зазначає наступне.

Як вбачається з даних товарно-транспортних накладних, перевезення придбаної продукції здійснювалось КАМАЗом-5320 номер ВЕ 8856 АР за допомогою причіпа ВЕ 2289 ХХ, про що зафіксовано відповідачем в Акті перевірки.

Крім того, суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників (пункт 1).

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядок № 1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Також суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 "Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок).

За визначеннями у пункті 2 цього Порядку габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху (пункт 3 Порядку).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів належить до повноважень Укртрансбезпеки та її територіальних органів, а не до повноважень відповідача, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги припущення відповідача щодо неможливості перевезення 94,286 тонн «Нітроамофоска» за п'ять разів КАМАЗом-5320 з причіпом ВЕ 2289 ХХ.

Також суд не погоджується з висновками контролюючого органу про те, що за період з 20.03.2016 по 21.03.2016 водій ТОВ «Генезіс ЛТД» був у дорозі щонайменше 24 години, не рахуючи часу завантаження і розвантаження, що фізично не можливо.

Як вбачається з наведеної відповідачем в Акті інформації, відповідно до даних сайта della.com.ua відстань між зазначеними у товарно - транспортних накладних пунктах навантаження і розвантаження становить 402 км., приблизний час в дорозі становить 5 год. 46 хв., отже враховуючи час на дорогу в один кінець, суд дійшов висновку, що водій КАМАЗу міг здійснювати транспортування «Нітроамофоска» як 20.03.2016 так і 21.03.2016.

Також відповідач як на аргумент про безтоварність господарської операції посилається на те, що в податкових накладних не зазначено код УКТ ЗЕД, тому продукція не може бути імпортована з Росії тобто при перевірці не можливо було встановити походження придбаного товару.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до листа Вищого адміністративного суду від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11 «… сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.».

Враховуючи зміст Листа Вищого адміністративного суду від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11, суд дійшов висновку що надані позивачем до перевірки документи є достатніми доказами на підтвердження виконання послуг по укладеному договору.

Також суд зазначає, що на підтвердження використання придбаної товарної продукції «Нітроамофоска» за договором від 18.03.2016 № 18/03-1 у власній господарській діяльності, позивачем було надано суду Акт про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за 13.05.2016 (а.с. 96).

Відтак, у ході судового розгляду справи позивачем спростовано висновки відповідача щодо відсутності реальності господарської операції, шляхом надання належних та допустимих доказів, які підтверджують факт здійснення господарських операцій за вказаними договорами.

Згідно первинних бухгалтерських документів та податкових накладних позивачем правомірно включено відповідні суми до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за відповідні періоди та сформовано суму бюджетного відшкодування, що відображено у податковій декларації за відповідний період.

В той же час, суд при прийнятті рішення по справі не бере до уваги твердження позивача щодо того, що у відповідача не було підстав для проведення перевірки позивача на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, оскільки згідно з правовою позицією Верховного Суду України, що наведена у постанові від 24.12.2010 у справі № 21-25а10, платник податку який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковим органом.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Беручи до уваги, що позивач не скористався наданим йому правом не допустити посадову особу контролюючого органу до перевірки, суд вважає, що позивач погодився з наведеними відповідачем підставами для проведення перевірки.

Відповідно до статей 11 і 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач, в свою чергу, жодних доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваних податкових - повідомлень рішень суду не надав. Доводів позивача відповідач належним чином не спростував.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що висновки викладені в Акті перевірки не відповідають дійсності, не мають доказової сили за відсутності доведення факту безтоварності господарської операції та є лише носіями певної інформації, яка є суто суб'єктивною думкою податкових органів.

Частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ".

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги не доведеність відповідачем відсутності реального характеру правочину, укладеного між позивачем та його контрагентом за перевіряємий період; правомірності сформованого податкового кредиту по господарським операціям з контрагентом, правомірності сформованих сум бюджетного відшкодування з ПДВ; суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно зі статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Враховуючи той факт, що позивачем вимог про відшкодування судових витрат не було заявлено, судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 167 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 05.08.2016 № та № .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.