Справа № 826/16190/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 березня 2018 року № 826/16190/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Шевченко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Поліщук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про зобов'язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за участю учасників справи:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача 1, 2 - Оверчук О.М.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (надалі - відповідач 1, ГУ МВС України в Київській області), Головного управління Національної поліції в Київській області (надалі - відповідач 2, ГУ НПУ в Київській області) про зобов'язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просить суд:

- зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Київській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 на посаду згідно рішення атестаційної комісії;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування шкоди, завданої його бездіяльністю у вигляді виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що в порушення діючих норм законодавства позивачу не запропоновано жодної посади для проходження служби в органах Національної поліції.

Представник Головного управління Національної поліції в Київській області у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовних вимог, та зазначив, що Головне управління Національної поліції в Київській області не є правонаступником органу з якого звільнений позивач та враховуючи те, що від позивача заяви про бажання проходити службу в органах Національної поліції не надходило, підстави для прийняття ОСОБА_1 на службу відсутні.

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області у відзиві на позовну заяву наголосив, що позивач не виявляв бажання щодо проходження служби в органах Національної поліції, а тому призначити його на посаду до Національної поліції не вбачається можливим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідачів заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 18.12.2006 на різних посадах.

Останнім місцем служби була посада старшого оперуповноваженого відділу попередження та викриття правопорушень на об'єктах легального обігу наркотичних засобів Управління боротьби з незаконним обігом наркотиків Головного управління МВС України в Київській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 590 о/с від 06.11.2015 на підставі п. «з» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України та п. 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено у запас Збройних Сил, у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, органи виконавчої влади (установи, організації).

Вважаючи, що відповідачами не вчинено будь-яких дій з метою з'ясування можливості використання на службі в органах Національної поліції України, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIІI (далі по тексту - Закон № 580-VIІI, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення про проходження служби, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону № 580-VIІI Національна поліція України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

При цьому, повідомлення про можливе звільнення через скорочення штатів в силу Закону № 580-VIІI законодавець пов'язав не з моментом набрання чинності останнього, а з моментом його опублікування, яке було здійснено 06.08.2015.

Згідно приписів п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Аналіз вищевказаних норм дає можливість стверджувати, що Законом № 580-VIІI передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Тобто, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб встановлений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного в сукупності, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення виключно у разі виявлення бажання проходити службу в поліції та за їх згодою або у разі проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. При цьому, вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Позивач в своєму адміністративному позові та в судовому засіданні наголошував на тому, що він неодноразово телефонував до відділу кадрів Головного управління Національної поліції Київської області з приводу призначення на посаду, однак жодної посади йому запропоновано не було.

З огляду на викладене, суд категорично сприймає такі доводи ОСОБА_1, оскільки, в силу вищевказаних норм Закону, не можна вважати належними заяви позивача про прийом на роботу у вигляді телефонних звернень, які надходили від позивача на адресу Головного управління Національної поліції в Київській області.

Крім того, посилання позивача на те, що відповідачами в порушення вимог Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України не було вчинено будь-яких дій з метою з'ясування можливості використання ОСОБА_1 щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ та не взято до уваги кваліфікацію позивача як працівника, його досвід, відсутність дисциплінарних стягнень, не приймаються судом до уваги, оскільки з моменту звільнення з посади та до подання позовної заяви до суду позивач не вчиняв жодної належної дії щодо працевлаштування в органах Національної поліції, а посилання на очікування повідомлення від відділу кадрів з пропозицією посади в новоствореному органі не беруться судом до уваги, оскільки за даних обставин працевлаштування в новоутвореному органі не є обов'язком відповідача.

Отже, враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, позивач для вирішення організаційних питань щодо звільнення з системи органів МВС України, що ліквідуються, та подальшого проходження служби в органах національної поліції, що створюються, з відповідними рапортами не звертався. Зазначене свідчить про те, що він належним чином не повідомила про намір працювати в новоствореній системі органів національної поліції.

Таким чином, в ході розгляду справи не підтверджено факту звернення ОСОБА_1 із рапортом (заявою) про бажання проходити службу в лавах національної поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та утворено Головне управління Національної поліції у Київській області.

Слід зазначити, що одним з видів змін в організації виробництва, праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація - це форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях.

При повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників, відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто, пряма заборона на звільнення перелічених працівників, передбачена у Законі.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС, що додається до цього Наказу, в тому числі були скасовані штати і скорочені посади ГУМВС в Київській області.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду суд дійшов до висновку про правомірність наказу від 06.11.2015 № 590 о/с про звільнення позивача з посади, позовні вимоги про зобов'язання прийняти рішення щодо призначення на посаду згідно рішення атестаційної комісії та стягнення коштів у вигляді виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, як похідні, задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про зобов'язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту проголошення за правилами, встановленими ст. ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко

Повний текст судового рішення складено 13.03.2018