Справа № 804/347/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2018 року Справа № 804/347/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання незаконними дії та зобовязання вчинити певні дії, -
9 січня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії, з урахуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії з 18 вересня 2015 року, з урахуванням права на компенсацію втрати частини доходів, застосування всіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України, як непрацюючому пенсіонеру.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року йому було поновлено виплату пенсії з 18 вересня 2015 року в розмірі 46 грн., та в травні 2017 року виплачена пенсія за період з 18 вересня 2015 року по 31 травня 2017 року в загальній сумі 939,93 грн. Проте він не погодився з розміром пенсії, що йому виплачується, тому звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії у відповідності до змін у законодавстві, але отримав відмову, оскільки на думку відповідача, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року його було зобовязано поновити виплату пенсії, а не здійснити її перерахунок. Позивач, не погодившись із такою відмовою, звернувся до суду з вимогами про перерахунок суми поновленої йому пенсії.
Ухвалою суду від 15 січня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до пункту 2 частини 1, частини 2, частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
У встановлений строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими. Адже пенсійна справа позивача у 2007 році до управління не передавалась, оскільки позивачу з 01 вересня 1995 року було зупинено виплату пенсії, у звязку з його виїздом за кордон. На виконання постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року по справі №201/303/16-а відповідачем була поновлена виплата пенсії позивачу у розмірі 46 грн., що відповідає розміру його пенсії станом на час зупинення її виплати. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року заяву позивача про скасування розрахунку поновленої пенсії та зобовязання провести поновлення виплати пенсії, з урахуванням змін у законодавстві в порядку статті 267 КАС України, було залишено без задоволення.
На заяву позивача про проведення перерахунку пенсії у відповідності до змін у законодавстві відповідачем була надана відповідь про відмову у її задоволенні, оскільки на його думку для цього відсутні правові підстави. Тому він вважає, що така заява позивача не створює підстав для перерахунку пенсії. Крім того, за твердженнями відповідача, у заяві не конкретизовано, які саме зміни у законодавстві свідчать про необхідність здійснення такого перерахунку. Також на думку відповідача, ОСОБА_2 не має права на нарахування компенсації втрати частини доходу, бо у відповідності до положень статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ, визначальним фактором для компенсації втрати частини доходу є саме нарахування тих чи інших сум пенсії, але спірні суми пенсії позивачу не нараховувались.
Додатково представник відповідача зазначив, що у позовній заяві не міститься жодної інформації щодо застосування при перерахунку пенсії підвищень, надбавок та доплат як непрацюючому пенсіонеру, оскільки по-перше, у позовній заяві не зазначено на які саме підвищення, надбавки та доплати має право позивач, по-друге, ним не надано жодних підтверджень щодо працевлаштування або його відсутність, по-третє, позивач не звертався у досудовому порядку до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогами про застосування до пенсії підвищень, надбавок та доплат як непрацюючому пенсіонеру, та з огляду на постійне місце проживання позивача республіку Ізраїль, управління позбавлене можливості перевірити факт працевлаштування позивача. Тому відповідач вважає, що його дії щодо відмови у перерахунку пенсії позивача є правомірними та управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що позивач оскаржує дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії, суд розглядає цю адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цього адміністративного позову, з огляду на таке.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відмови відповідача здійснити перерахунок поновленої пенсії, тому предметом доказування у цій адміністративній справі є підтвердження протиправності чи правомірності такої відмови.
Так, як було встановлено судом, з 1 липня 1995 року позивачу була призначена пенсія у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однак, у звязку з його виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, з 1 серпня 1995 року йому було припинено виплату цієї пенсії, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49, статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
18 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати йому пенсії, на що отримав письмову відмову, у звязку з відсутністю правових підстав для поновлення пенсії, бо відсутня міжнародна угода між державою Україна і державою Ізраїль.
Не погодившись з відмовою у поновленні виплати пенсії, ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії.
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року, справа №201/303/16-а, яка набрала законної сили 4 березня 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії було задоволено повністю, та визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в поновленні ОСОБА_2 виплати пенсії; зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії з 18 вересня 2015 року, а 5 травня 2016 року судом було видано виконавчий лист.
Зазначене вище рішення суду було виконано відповідачем та поновлено позивачу виплату пенсії з 18 вересня 2015 року в розмірі 46 грн., а за період з 18 вересня 2015 року до 31 травня 2017 року йому виплачено всього 939,93 грн.
Однак, ОСОБА_2 не погодився з розміром поновленої пенсії, бо вважає, що такий розмір пенсії повинен бути перерахований. Вперше за захистом свого права на перерахунок пенсії він звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою в порядку ст. 267 КАС України, в якій просив скасувати розрахунок поновленої йому пенсії, здійсненого на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення виплати пенсії з 18 вересня 2015 року, з урахуванням змін до законодавства. Таку заяву ОСОБА_2 було задоволено Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про що винесено постанову від 19 липня 2017 року, справа №201/303/16-а.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року було скасовано зазначену вище постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2017 року та прийнято нову постанову, якою заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення. Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що визначення розміру пенсії позивача, з урахуванням змін у законодавстві, яка підлягає поновленню з 18 вересня 2015 року, не було предметом судового розгляду під час винесення постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року, а є підставою для звернення до суду з новим позовом щодо захисту прав, свобод та інтересів позивача від дій відповідача щодо не здійснення перерахунку його пенсії, відповідно до вимог законодавства.
Спірні правовідносини виникли та регулюються на підставі спеціального Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який, у свою чергу, відсилає, зокрема до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Відтак, Закон України «Про загальнообовязкове забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (в редакції від 11.10.2017 року, тобто в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України з числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у звязку зі збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до статей 1, 2, 3, 4 Закону України «Про загальнообовязкове забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини пятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):
а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;
б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;
в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;
г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України;
д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;
е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;
є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;
ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше пяти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах на будь-яких посадах.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на:
а) партизанів і підпільників, визнаних такими законодавством України, які не займали командні посади, та членів їх сімей;
б) робітників і службовців відповідних категорій, що визначаються Кабінетом Міністрів України, які стали особами з інвалідністю у звязку з пораненням, каліцтвом або внаслідок захворювання, повязаного з перебуванням на військовій службі в період Великої Вітчизняної війни чи на роботі у районах воєнних дій (на прифронтових ділянках залізниць, спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз, аеродромів тощо), і членів їх сімей;
в) громадян, які стали особами з інвалідністю у звязку з пораненням, каліцтвом або внаслідок захворювання, повязаного з перебуванням у винищувальних батальйонах, взводах і загонах захисту народу, та членів їх сімей;
г) військовозобовязаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обовязків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей;
д) працівників воєнізованої охорони, які не підлягають державному соціальному страхуванню, та членів їх сімей;
е) осіб, які стали особами з інвалідністю у звязку з пораненням, каліцтвом, контузією або внаслідок захворювання, повязаного з безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, членів їх сімей та членів сімей осіб, які загинули (померли) внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоровя, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції або забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення.
Пенсійне забезпечення осіб, які займали командні посади, що відповідають посадам офіцерського складу, у партизанських загонах і зєднаннях, підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, у складі 1-го Чехословацького армійського корпусу під командуванням ОСОБА_3 та членів їх сімей здійснюється на підставах, встановлених цим Законом для осіб офіцерського складу та членів їх сімей. Зазначеним особам пенсії призначаються незалежно від того, чи мають вони офіцерські військові (спеціальні) звання.
Пенсійне забезпечення резервістів, які стали особами з інвалідністю внаслідок виконання обовязків служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення, та членів сімей осіб, які загинули чи померли внаслідок виконання обовязків служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення, здійснюється у порядку, встановленому цим Законом для військовослужбовців відповідних прирівняних посад та членів їх сімей.
Пенсійне забезпечення жінок, прийнятих у добровільному порядку на дійсну військову службу на посади солдатів, матросів, сержантів і старшин, та членів їх сімей здійснюється на підставах, встановлених цим Законом для військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та членів їх сімей.
З урахуванням цього, у відповідності до положень статті 44 зазначеного вище Закону, пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби, які пропрацювали після призначення пенсії по інвалідності не менш як 2 роки з більш високим заробітком, ніж той, з якого було обчислено пенсію, встановлюється за їх заявою новий розмір пенсії з урахуванням заробітку, що визначається в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». На таких же умовах провадиться перерахунок пенсії, призначеної у мінімальному розмірі у звязку з відсутністю заробітку.
В разі дальшого зростання заробітку пенсіонера провадиться новий перерахунок пенсії за його заявою. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через 2 роки роботи після попереднього перерахунку.
Розміри пенсій особам з числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, які одержують пенсію в органах Пенсійного фонду України, підлягають перерахунку у випадку, передбаченому частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Також відповідно до статті 64 Закону України «Про загальнообовязкове забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей пенсії підвищуються відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Відтак, у статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме 11.10.2017 року) визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.
При цьому у частині 2 статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено порядок індексації та перерахунку пенсій.
У відповідності до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме 11.10.2017 року), для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
При цьому у статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сімям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Перерахунок пенсій у звязку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Водночас слід враховувати і вимоги частин 4 та статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Аналіз викладених вище положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» показує, що поновлена сума пенсії позивача у розмірі 46 грн. має бути перерахована, бо закон визначає право осіб, що отримують пенсії, зокрема за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на такий перерахунок, в тому числі на підвищення його розміру, з урахуванням індексації.
Водночас суд зазначає, що позивач не вказав та не підтвердив письмовими доказами, до якої категорії осіб, яким призначена пенсія відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», він належить. Вище судом зазначались особи, які мають право на призначення пенсії, зокрема відповідно до статей 1, 2, 3, 4 Закону України «Про загальнообовязкове забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та відповідно і на перерахунок раніше призначених пенсій за тих чи інших підстав.
Таким чином, звертаючись до відповідача із заявою від 8 листопада 2017 року про перерахунок пенсії, відповідно до вимог чинного законодавства позивач мав намір реалізувати своє законне право на перерахунок розміру пенсії, виплату якої було поновлено з 18 вересня 2015 року на підставі рішення суду, в чому йому протиправно було відмовлено. Мотивуючи своє рішення від 30 листопада 2017 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_2, відповідач посилався на те, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року його було зобовязано лише поновити виплату пенсії позивачу з 18 вересня 2015 року, а не здійснити її перерахунок.
Натомість суд вважає, що такі твердження відповідача є безпідставними, бо обовязок відповідача проводити перерахунок пенсій прямо витікає з норм вищевказаних законів України, що, у свою чергу, безпосередньо повязаний із виконанням його обовязку щодо поновлення раніше припинених виплат пенсії, та законом не передбачено обовязку особи, що отримує пенсію, зазначати про підстави перерахунку пенсії. Тим більше, що позивач звертався до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії, яка також є підставою для проведення перерахунку, на проведення якого має позивач.
При цьому суд звертає увагу на те, що у своєму відзиві на позов управління зазначає про наявність у нього функцій, зокрема по проведенню перерахунку пенсії військовослужбовцям, які мають право на пенсію згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.01.2007 року, а також про те, що пенсійна справа позивача в 2007 році йому не передавалась. Однак при цьому відповідач виконує рішення суду та поновлює позивачу виплату пенсії у розмірі 46 грн., зазначаючи, що саме такий розмір пенсії був йому призначений та виплачувався до його виїзду за кордон.
Крім того, як було визначено в постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року, справа №201/303/16-а (6-а/201/16/2017), питання про поновлення пенсії позивачу не було предметом судового розгляду в суді першої інстанції, у звязку з чим постанову суду першої інстанції від 19 липня 2017 року, справа №201/303/16-а (6-а/201/16/2017), якою було задоволено заяву ОСОБА_2, подану в порядку статті 267 КАС України, скасовано.
З огляду на викладене вище, суд вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії з 18 вересня 2015 року є протиправними, а тому і його рішення про відмову у перерахунку пенсії, оформлене листом від 30 листопада 2017 року не відповідає вимогам частини 2 статті 2 КАС України. З приводу зазначення позивачем у позовній вимозі про необхідність перерахунку пенсії, з урахуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України, суд зазначає, що перерахунок пенсії вже включає у себе зміну розміру тих чи інших виплат, в тому числі і пенсій.
При цьому суд зазначає, що позивач не має права на отримання компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», бо відповідно до частини 1 статті 2 вказаного Закону України, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. А позивачу сума поновленої пенсії ще не перераховувалась відповідачем та не нараховувався новий її розмір, з урахуванням такого перерахунку.
Також помилковим є застосування відповідачем до спірних правовідносин положень статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо компенсації втрат частини доходів, оскільки нею врегульовано право на виплату пенсії за минулий час, що включає вже нараховані, але не отримані пенсії з вини або пенсіонера, або Пенсійного фонду України, про що зазначає і сам відповідач у відзиві на позов. Але позивач, обґрунтовуючи своє право на компенсацію втрати частини доходу, посилається на положення статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», про що зазначалось вище.
Відтак, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Тобто у позивача відсутнє право на отримання компенсації втрат частини доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», як і право на виплату пенсії за минулий час, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовну вимогу про зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії з 18 вересня 2015 року, відмовивши в частині щодо урахування права на компенсацію втрати частини доходів, застосування всіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України, як непрацюючому пенсіонеру, бо за обставинами справи, що склались, наразі позивач не має права на отримання такої компенсації.
Таким чином, розглядуваний адміністративний позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії з 18 вересня 2015 року, про зобовязання здійснити йому перерахунок пенсії 18 вересня 2015 року задоволенню, а в іншій частині позовних вимог відмові.
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд зазначає наступне. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та того, що сторонами не надано інших письмових доказів наявності у них інших судових витрат, на підставі статті 132, частин 1 та 4 статті 139 КАС України суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу сплачений судовий збір у розмірі 320,00 грн. та стягнути його за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що є відповідачем у справі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
На підставі викладеного, керуючись статей 243 246 КАС України, суд,
Адміністративний позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення суду у повному обсязі складений 15 лютого 2018 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 15 лютого 2018 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1