Справа № 239/536/17
Суддя: Грідяєва М. В.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2018 року Новогродівський міський суд Донецької області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Кравченко Ю.О.

з участю: представника позивача Лукашкової І.О.

представника відповідача Сорока С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новогродівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новогродівської міської голови про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, зобов`язання внести запис до трудової книжки та особовій картці, виплатити середній заробіток,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 згідно уточненої позовної заяви звернувся до суду з позовом Новогродівської міської голови про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, зобов`язання внести запис до трудової книжки та особовій картці, виплатити середній заробіток, вказуючи на те, що він 14.08.2017 року на підставі розпорядження міського голови від 10.08.2017 року №169-рк, був прийнятий на посаду головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради з присвоєнням тринадцятого рангу посадової особи місцевого самоврядування. На початку жовтня 2017 року повісткою був викликаний до Красноармійського військкомату для призиву проходження військової служби за контрактом. 17.10.2017 року контракт був укладений. 17.10.2017 року на підставі розпорядження міського голови від 17.10.2017 року №233-рк він був звільнений з займаної посади, з посиланням на п.3 ст.36 КЗпроП України, у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом. Прибувши до місця дислокації військової частини, він дізнався, що роботодавці інших військовослужбовців не припинили трудових відносин та їм виплачується середній заробіток. Вважаючи, що його звільнили незаконно, оскільки примусили до написання заяви про звільнення, доті як на час проходження військової служби має зберігатися місце роботи і середній заробіток. Посилається на ч.1, 3 ст.21, п.3 ч.1 ст.36 КЗпроП України (чинної на час виникнення спірних правовідносин), згідно якої підставами припинення трудового договору є призив або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтеративну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року. Правове регулювання відносин між державою і громадянином України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Посилається на ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.119 КЗпроП України (чинної на час виникнення спірних правовідносин), якою передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до законів. Працівникам, призваним на військову службу за призовом на час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігається місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації , в яких вони працювали на час призову незалежно від підпорядкування та форми власності. Згідно ст.3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігається місце роботи (посада) середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форм власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання. Посилається на ст.1 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які визначають поняття особливого періоду. Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року №1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», оголошено про проведення часткової мобілізації. Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президентом України від 14.04.2014 року №405/2014 у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція. Збройні сили України приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил и засобів у відповідності до норм Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №113-VII від 15.01.2015 року, з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національної безпеці держави, оголошено та зобов`язано провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб. Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду. Вищий адміністративний суд України у постанові від 16.02.2015 року (справа №800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. З огляду на зміст мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з 17.03.2014 рокуі по теперішній час, незважаючи на те, що у 2016-2017 роках рішення про проведення мобілізації не оголошувалося, воєнний стан не вводився, ЗС України функціонують в умовах особливого періоду. Щодо наявності кризової ситуації, яким загрожує національній безпеці України, то Міністерство оборони України, Головне управління оборонного та мобілізаційного планування Генштабу ЗС України, листом від 18.10.2016 року №322/2/6917 роз`яснили, що «зважаючи на кризову ситуацію, що виникла на сході України у квітні 2014 року та безпосередньо загрожували національній безпеці України, відповідно до Указу президента України « Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» було розпочате проведення АТО та території Донецької та Луганської областей. На цей час проведення АТО триває. Враховуючи зазначене, наразі існує кризова ситуація, що загрожує національній безпеці України. В зв`язку з чим, працівники, які були призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період або прийняті на військову службу за контрактом, у разі оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації користуються гарантіями, передбаченими ст.119 КЗпроП України, - на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівнику гарантується збереження місце роботи (посади) і середнього заробітку. Оскільки його було звільнено з порушенням вимог КЗпроП України, з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.10.2014 року по день винесення рішення суду, який розрахований відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100, з розрахунку середньоденний заробіток, виходячи з фактично відпрацьованого часу: 8910, 91/45=198 грн., середній заробіток за період з 17.10.2017 року по 01.01.2018 року 198, х (10 днів жовтня + 22 дні листопада +20 днів грудня) = 10296 грн. Просить скасувати розпорядження міського голови від 17.10.2017 року №233-рк про його звільнення, поновити його на посаді головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради, зобов`язати Новогродівську міську раду здійснити запис в його особовій картці та трудовій книжці про скасування раніш здійсненого запису про звільнення його з займаної посади, зобов`язати Новогродівську міську раду виплатити йому середній заробіток за час перебування на військовій службі за періоди з 17.10.2017 року по 01.01.2018 року у сумі 10296 грн. та в подальшому здійснювати виплату середнього заробітку за час перебування на військовій службу.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно письмової заяви, просить розглянути справу у його відсутність, з участю його представника.
Представник позивача позов підтримала, просить його задовольнити, пояснила, що позивач 14.08.2017 року був призначений на посаду головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради. На початку жовтня 2017 року був викликаний повісткою до Красноармійського військового воєнкомату для призиву для проходження військової служби за контрактом. Він повідомив керівництво про його призов до проходження військової служби шляхом укладення контракту, в зв`язку з чим кадрова служба йому в категоричній формі запропонували написати заяву про звільнення за власним бажанням в зв`язку з укладенням контракту, мотивуючи, що мобілізація в цей час не має. 17.10.2017 року позивач уклав контракт, який набув чинності 18.10.2017 року. 17.10.2017 року на підставі розпорядження міського голови він був звільнений з займаної посади з посиланням на п.3 ст.36 КЗпроП України, в зв`язку із вступом на військову службу за контрактом. Після прибуття на місто дислокації військової частини позивач дізнався, що за аналогічними контрактами працівники звільнені не були, а були увільнені від виконання службових обов`язків, отримували середній заробіток, в зв`язку з чим звернувся до суду за захистом порушеного права. З врахуванням порушення цілісності суверенітету України, наявністю окупованих територій, визнання РФ агресором, на даний час існує кризова ситуація, що загрожує національної безпеці України, в зв`язку з чим позивач був призваний до проходження військової служби за контрактом. Була порушена ст.119 КЗпроП України, згідно якої позивач, як працівник, який призваний на проходження військової служби в тому числі і за контрактом, не повинен був звільнений з посади, його повинні були увільнити від виконання службових обов`язків з збереженням робочого місця та виплати середньої заробітної плати.

Представник відповідача позов не визнав, просить в позові відмовити, надав письмовий відзив, вказуючи на те, що позивачем відповідачу надано копію контракту про проходження військової служби у ЗС України на посадах осіб офіцерського складу, який був укладений між позивачем та Міністерством оборони України, згідно якого позивач зобов`язаний проходити військову службу протягом трьох років, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк контракту. В контракті не зазначено, що позивач був призваний на військову службу, позивач добровільно погодився проходити військову службу, про що свідчить і заява позивача про звільнення з посади за п.3 ст.36 КЗпроП України, в якій позивач просить припинити трудовій договір в зв`язку із вступом на військову службу, написана їм власноручно. Заяву про звільнення позивач до теперішнього часу не відзивав. Розпорядження голови винесено у відповідності до заяви позивача. Примусу у написанні заяви про звільнення на позивача не було. Пунктом 3 ч.1 ст.36 КЗпроП України встановлено, що призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтеративну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч.3,4 ст.119 КЗпроП України, є самостійною підставою припинення трудового договору. З урахуванням зазначеної норми та положень контракту, відповідач у точній відповідності до діючого законодавства припинив трудовий договір з позивачем. Посилання позивача на норми ст.119 КЗпроП України є безпідставними, так як, відповідно до ч.3 ст.119 КЗпроП України за працівниками, призваними на строкову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Визначальним при застосуванні вказаної норми на спірні правовідносини є наявність чи відсутність дії особливого періоду під час укладення позивачем контракту про проходження військової служби. Посилається на ст.1 Закону України «Про оборону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за змістом яких особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний часі частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Вважає, що дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовий період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Станом на момент укладання контракту та на день звільнення позивача (17.10.2017 року) особливий період не діяв, у зв`язку з чим на спірні правовідносини між сторонами спору не може розповсюджуватися дія ст.119 КЗпроП України. Висновки Вищого адміністративного суду України у постанові від 16.02.2015 року у справі 800/582/14, не є допустимими до спірних правовідносин, оскільки стосуються іншого періоду часу, який припадав на час проведення часткової мобілізації згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року №1126.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 до Новогродівської міської голови про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, зобов`язання внести запис до трудової книжки та особовій картці, виплатити середній заробіток, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, ст.2 КАС України, суд при вирішенні справи має керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти, чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно записам в трудовій книжці, позивач 14.08.2017 року призначений на посаду головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради, як такого, що перебував в кадровому резерві на посаду за результатами конкурсу, з випробувальним терміном два місяці, 14.08.2017 року прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування, 17.10.2017 року присвоєно тринадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування в категорії, як такому, що успішно пройшов випробувальний термін, 17.10.2017 року звільнений з посади головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради згідно п.3 ст.36 КЗпроП України у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом на підставі розпорядження міського голови від 17.10.2017 року №233-рк.

Згідно розпорядження міського голови від 17.10.2017 року №233-рк позивача звільнено 17 жовтня 2017 року з посади головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради згідно п.3 ст.36 КЗпроП України у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом, підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2017 року №187, заява ОСОБА_1 від 17.10.2017 року.

Згідно заяви позивача на ім`я Новогродівського міського голови від 17.10.2017 року, позивач просив припинити трудовий договір в зв`язку з вступом на військову службу за контрактом з 17.10.2017 року згідно п.3 ст.36 КЗпроП України.

Згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного між Міністерством оборони України в особі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 зобов`язався проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк контракту, контракт укладений на три роки, набрав чинності з 18.10.2017 року.

Згідно відповіді Міністерства оборони України від 20.02.2018 року на ім`я представника позивача на запит щодо поширення гарантій передбачених ст.119 КЗпроП України, на осіб прийнятих на військову службу за контрактом у 2017 році та дії в державі особливого періоду у жовтні 2017 року, повідомлено, що на сьогодні рішення Президентом України про порядок і терміни проведення демобілізації не прийнято, особливий період в України настав з моменту оголошення рішення про часткову мобілізацію (Указ Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 року) діє на теперішній час та буде припинений із виданням відповідного Указу Президента України про проведення демобілізації. За працівниками прийнятими на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації.

Згідно листа Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України від 01.10.2015 року №322/2/8417, відповідно до ст.1 Закону України « Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.

Згідно відповіді Головного управління держпраці у Донецькій області від 01.11.2017 року на адресу голови Новогродівської міської ради щодо роз`яснень щодо військовослужбовців, які уклали контракт на проходження військової служби, повідомляє, що з урахуванням ч.2 ст.39, ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.119 КЗпроП України, у разі, якщо контракт укладається з посиланням, або формулюванням ч.3 ст.23 Закону за такими працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток. У разі підписання контракту з військовою частиною не зберігається місце роботи та середній заробіток.

Згідно довідки Новогродівської міської ради від 08.12.2017 року ОСОБА_1 за період роботи з 14.08.2017 року по 17.10.2017 року отримав 8910 грн. 19 коп. заробітної плати.

Судом встановлено, позивач з 14.08.2017 року призначений на посаду головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради, як такий, що перебував в кадровому резерві на посаду за результатами конкурсу. 17.10.2017 року на підставі розпорядження Новогродівського міського голови від 17.10.2017 року №233-рк звільнений з посади головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради, згідно п.3 ст.36 КЗпроП України, в зв`язку із вступом на військову службу за контрактом, на підстави його заяві від 17.10.2017 року. 17.10.2017 року позивач уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки.

Суд вважає розпорядження міського голови від 17.10.2017 року №233-рк про звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради, згідно п.3 ст.36 КЗпроП України, в зв`язку із вступом на військову службу за контрактом неправомірним та таким, що підляже скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ст.36 КЗпроП України підставою припинення трудового договору є призив або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтеративну (невійськову службу) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої статті 119 КЗпроП України

Відповідно до ч.4 статті 119 КЗпроП України (чинної з 07.01.2017 року), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 ЗаконуУкраїни "Про освіту".
Таким чином, враховуючи, що позивач, був прийнятий на військову службу за контрактом, з врахуванням законодавчого визначення поняття особливий період, мобілізація, на час звільнення позивача і в теперішній час діє особливий період, позивач не підлягав звільненню з п.3 ст.36 КЗпроП України, в зв`язку з поширенням на нього гарантій, передбачених ч.3 ст.119 КЗпроП України, щодо збереження за ним посади та середнього заробітку на підприємстві, в зв`язку з чим розпорядження міського голови про звільнення позивача підлягає скасуванню, позивач в зв`язку з незаконним звільненням підлягає поновленню на роботі з внесенням змін в його трудову книжку та особову картку. Посилання представника відповідача, на волевиявлення позивача в заяві бажання припинити трудовій договір, не спростовую обов`язок відповідача - роботодавця прямо передбачений п.3 ст.36, ст.119 КЗпроП України у випадку прийняття на військову службу за контрактом працівника,не звільняти його з роботи, а зберегти за ним робоче місце та посаду, з збереженням середнього заробітку. В зв`язку з чим розпорядження міського голови від 17.10.2017 року №233-рк про звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради, згідно п.3 ст.36 КЗпроП України, в зв`язку із вступом на військову службу за контрактом є неправомірним, підлягає скасування, позивача поновленню на роботі із внесенням відповідних записів у трудову книжку та особову картку позивача.

Посилання представника відповідача, що на час звільнення позивача в Україні не діяв особливий період, так як Указів Президента про мобілізацію не було, суд вважає таким що суперечить діючому законодавству та відомою всім ситуацією на Сході України з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону Ураїни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року N 303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року N 1126-VI, в Україні оголошено часткову мобілізацію.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 Закону N 3543-XII зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 Закону N 3543-XII надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Вказана правова позиція міститься у постанові Вищого Адміністративного суду України від 16.02.2015 року справа №800/582/14.

Відповідно до ст.235 КЗпроП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В зв`язку з поновленням позивача на роботі, з відповідача за період з часу звільнення, 17.10.2017 року по час винесення рішення суду 01.03.2018 року, виходячи за межі позивних вимог, з метою захисту прав позивача, відповідно до ст.6 КАС України, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток.
При розрахунку середнього заробітку суд враховує вимоги ПКМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року, згідно якої врахуванню при розрахунку днів затримки розрахунку підлягає не календарні дні, а робочі дні. В зв`язку з чим за період з 17.10.2017 року по 01.03.2018 року кількість робочих днів складає 94 дні ( жовтень 2017 року - 10 днів, листопад 2017 року 22 дні, грудень 2017 року - 20днів, січень 2018 року 21 день, лютий 2018 року -20 днів, 1 день березня 2018 року) х 198 грн. (середньоденна заробітна плата позивача, з розрахунку 8910 грн. грн. 19 коп.(заробітна плата з серпня 2016 року по жовтень 2017 року / 45 ), таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 18612 грн. 52 коп., з розрахунку: 198 грн. х 94 дні.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснювати в подальшому виплату середнього заробітку за час перебування на військовій службі, суд вважає зайвими, так як, при поновленні позивача на посаді, за ним буде зберігатися середня заробітна плата.
Відповідно до ст.139 КАС України, в зв`язку з задоволенням позову з Новогродівської міської ради на користь держави підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст.19 Конституції України, ст.ст.36, 119 КЗпроП України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 05.03.1992 року №2232, Законом України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року, ст.ст.2, 9, 90, 139, 241-242, 243-246, 295 КАС України,

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Новогродівської міської голови про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, зобов`язання внести запис до трудової книжки та особовій картці, виплатити середній заробіток задовольнити.

Рішення Новогродівської міської голови №233-рк від 17 жовтня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 скасувати.

ОСОБА_1 поновити на посаді головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради.

Зобов`язати Новогродівську міську раду здійснити запис про скасування запису про звільнення за №4 від 17 жовтня 2017 року в трудовій книжці та в особовій картці ОСОБА_1 .

Зобов`язати Новогродівську міську раду виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 17 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року в розмірі 18612 грн.

Стягнути з Новогродівської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення всієї суми середнього заробітку.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного адміністративного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повна частина рішення виготовлена 13.03.2018 року.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя: