Справа № 569/13716/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 березня 2018 року

м. Київ

справа №569/13716/16-а

адміністративне провадження №К/9901/24208/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 31.01.2017р. (головуючий суддя - Бердій М.А.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017р. (головуючий суддя - Іваненко Т.В., судді - Франовська К.С., Шидловський В.Б.) у справі за її позовом до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

встановив:

У жовтні 2016р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила:

- визнати неправомірними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови їй в перерахунку пенсії за віком відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на дату призначення пенсії, в розмірі 85% суми заробітної плати працюючого державного службовця, починаючи з 01.09.2016р. у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям - працівникам Національного банку України на підставі постанови Правління Національного банку України від 10.07.2015р. №456 та постанови Правління Національного банку України від 01.04.2016р. №229/ДСК «В» «Про затвердження розмірів посадових окладів (тарифних ставок) працівників Національного банку України»;

- зобов?язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області перерахувати їй пенсію за віком відповідно до вимог ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на дату призначення пенсії, в розмірі 85% суми заробітної плати працюючого державного службовця, починаючи з 01.09.2016р. у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовця.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 02.12.2003р. перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ) в розмірі 85% заробітної плати. У зв?язку з підвищенням посадових окладів працюючим державним службовцям - працівникам Національного банку України на підставі постанови Правління Національного банку України від 10.07.2015р. №456, постанови Правління Національного банку України від 01.04.2016р. №229/ДСК «В» «Про затвердження розмірів посадових окладів (тарифних ставок) працівників Національного банку України» вона звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, разом з тим у такому перерахунку відповідачем відмовлено. Вважає, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії у відповідності до Закону №3723-ХІІ є протиправною незаконною та необґрунтованою, що порушує право на належний та гарантований державою рівень пенсійного та соціального забезпечення.

Також посилалась на те, що пенсія за віком як державному службовцю була призначена їй відповідно до Закону №3723-ХІІ, в редакції, на час призначення їй пенсії, тобто до набрання чинності Законом України від 28.12.2014р. №76-VІІІ, а тому до вказаних правовідносин повинні застосовуватись норми статей 37 та 37-1 Закону №3723-ХІІ, яким передбачено перерахунок пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям. Посилання відповідача на Постанову КМУ «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості про ведення індексації та внесення змін до деяких законодавчих актів» від 09.12.2015р. №1013 (далі - Постанова №1013), якою виключено п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 31.05.2000р., вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 31.01.2017р., залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017р., у задоволенні позову відмовлено.

З ухваленими у справі рішеннями не погодилась позивач, звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що оскаржувані судові рішення суперечать статті 8 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.), Конституції України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод та протоколів до неї, а також рішенням Європейського суду з прав людини.

Також вказувала на правову позицію Європейського суду з прав людини викладену у рішеннях у справі «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та у справі «Федоренко проти України», в яких Суд констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Тобто, Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат, в тому числі і пенсійних на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Позивач вважає, що вона правомірно очікувала на встановлення їй пенсії в розмірі 85% заробітної плати працюючого державного службовця і відповідно на збільшення нарахованої їй пенсії у випадку збільшення заробітної плати працюючим державним службовцям.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначав, що на час звернення позивача до управління із заявою про перерахунок пенсії Постанова №865 не містила положень про порядок перерахунку пенсії державного службовця, а з 14.09.2016р. взагалі втратила чинність на підставі Постанови КМУ №622 та не підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Також посилався на те, що на момент виникнення спірних правовідносин Закон №3723-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015р. (далі - Закон №889-VІІІ), яким перерахунок пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням окладів не передбачено. Тобто відсутні підстави для перерахунку пенсій особам, що працювали на посадах державної служби в органах місцевого самоврядування, оскільки такі скасовані на законодавчому рівні, а тому відсутні підстави стверджувати, що відмовляючи у перерахунку пенсії відповідачем допущено порушення прав позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 02.12.2003р. перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про державну службу».

09.09.2016р. позивач звернулась до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням посадових окладів державних службовців.

Листом від 21.09.2016р. № 807/10 відповідач повідомив про відсутність підстав перерахунку пенсії позивача з посиланням на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VІІІ (далі Закон №213-VІІІ) скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим з 01.06.2015р. пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про державну службу» не призначаються, раніше призначені не перераховуються. Крім того, зазначав, що Постановою КМУ №1013 скасовано п. 4 Постанови КМУ №865, яким визначався механізм перерахунку пенсії, призначеної відповідно Закону №3723, а до пункту 5 внесено зміни в частині затвердження форми довідки про заробітну плату виключно для призначення пенсії державним службовцям, з огляду на що правові підстави для перерахунку пенсії позивача відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що статтею 37-1 Закону №3723-ХІІ в редакції, яка діяла до 01.01.2015р., було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Разом з тим, 01.01.2015р. набрав чинності Закон України від 28.12.2014р. №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі Закон №76-VIII), яким, зокрема, статтю 37-1 Закону №3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 01.01.2015р. делегував Уряду.

Правове регулювання Урядом зазначеного питання в період з 01.01.2015р. по 01.12.2015р. знайшло своє відображення у пунктах 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України №865, за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Так, пунктами 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000р. № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01.12.2015р., пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: "форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики".

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова Кабінету Міністрів України №1013 не містить.

Отже, з 01.12.2015р. по 01.05.2016р. чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону №3723-ХІІ. При цьому чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону №3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

У ході реформування системи державного управління 10.12.2015р. прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, - Закон України від 10.12.2015р. № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII).

Зазначений Закон набув чинності 01.05.2016р., у зв'язку з чим положення Закону України від 16.12.1993р. №3723-XII "Про державну службу" частково втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Натомість у ст.90 Закону №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

Враховуючи, що на момент звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії (вересень 2016 року) в законодавстві відсутні норми, які б регламентували умови та порядок проведення перерахунку пенсії державних службовців, тобто у відповідача відсутні правові підстави для здійснення такого перерахунку, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні справи суди послались на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 09.10.1979р. у справі «Ейрі проти Ірландії», в якому Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004р. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, при вирішенні спірних правовідносин суди також врахували й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Апеляційний суд відмітив, що у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що з 01.12.2015р., початку застосування постанови Кабінету Міністрів України №1013, якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №865 виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом №889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону № 3723-XII, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, а тому у Пенсійного фонду на момент звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії, не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Посилання позивача на порушення норм Конституції України у зв'язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже ані Закон №76-VIII, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, ані стаття 90 Закону №889-VIII, не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Слід зазначити, що Верховний Суд України у постановах від 07.11.2017р. у справі № 21-953а17), а також Верховний Суд у постанові від 23.01.2018 року у справі №359/5905/16-а вже висловлювали правову позицію стосовно відсутності правових підстав перерахунку з 01.12.2015 року пенсії державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ.

Згідно з частиною 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 31.01.2017р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук