Справа № 806/474/18
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про закриття провадження у справі)

05 березня 2018 року м. Житомир справа № 806/474/18

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Алексюк Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Вихристюк О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про закриття провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання розглянути заяви та скарги, стягнення моральної шкоди 1000000,00 грн,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Генерального Прокурора України щодо неналежного розгляду заяви від 29.07.2017;

- зобов'язати Генерального прокурора України у встановленому законодавством порядку розглянути заяву від 29.07.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Генерального Прокурора України щодо неналежного розгляду скарги від 25.08.2017;

- зобов'язати Генерального прокурора України у встановленому законодавством порядку розглянути скаргу від 25.08.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Генерального Прокурора України щодо неналежного розгляду заяви від 25.08.2017;

- зобов'язати Генерального прокурора України у встановленому законодавством порядку розглянути заяву від 25.08.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Генерального Прокурора України щодо неналежного розгляду заяви від 31.08.2017;

- зобов'язати Генерального прокурора України у встановленому законодавством порядку розглянути заяву від 31.08.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Генерального прокурора України щодо неналежного розгляду скарги від 16.10.2017;

- зобов'язати Генерального прокурора України у встановленому законодавством порядку розглянути скаргу від 16.10.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Генерального прокурора України щодо неналежного розгляду заяви від 11.10.2017;

- зобов'язати Генерального прокурора України у встановленому законодавством порядку розглянути заяву від 11.10.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Генерального Прокурора України щодо неналежного розгляду заяви від 15.11.2017;

- зобов'язати Генерального прокурора України у встановленому законодавством порядку розглянути заяву від 15.11.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Генерального прокурора України щодо неналежного розгляду скарги від 17.12.2017;

- зобов'язати Генерального прокурора України у встановленому законодавством порядку розглянути скаргу від 17.12.2017.

В обґрунтування зазначених позовних вимог вказав, що неодноразово звертався з заявами до Генерального Прокурора України. Проте, вказані заяви проігноровано відповідачем, оскільки відповіді на них відповідачем не надано чим, на думку позивача, порушено Закон України "Про звернення громадян" та ст.40 Конституції України. Крім того, вказав, що бездіяльність та протизаконна діяльність відповідача нанесла серйозну шкоду його здоров'ю, честі та гідності, яку він оцінює в розмірі 1000000,00 грн. та просить стягнути з відповідача. У зв'язку з чим для захисту своїх прав звернувся до суду.

23 лютого 2018 року представником відповідача до відділу документального забезпечення суду подано клопотання №05/3-11694-18 від 19.02.2018 відповідно до змісту якого просить закрити провадження у справі, оскільки вказаний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач в судове засідання з'явився. Проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі заперечував у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні вказане клопотання підтримала та просила його задовольнити. В обґрунтування якого зазначила, що заява від 11.10.2017 та скарга від 17.12.2017 позивача згідно з даними автоматизованої системи електронного документообігу, електронної пошти та журналу обліку звернень, які надійшли засобами електронного зв'язку на спеціально визначену електронну адресу Генеральної прокуратури України не зареєстровані. Крім того, електронні звернення ОСОБА_1: заяви від 29.07.2017, 25.08.2017, 31.08.2017, 15.11.2017 та скарги від 25.08.2017, 16.10.2017 надіслані позивачем шляхом заповнення електронної форми, надійшли до Генеральної прокуратури України та були розглянуті у відповідності до вимог законодавства. Усі зазначені звернення позивача стосуються прийняття відповідних процесуальних рішень у сфері, врегульованій кримінальним процесуальним законодавством, а тому, відповідно до ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у вказаній справі підлягає закриттю.

Суд, заслухавши думку сторін щодо закриття провадження у справі, розглянувши подане клопотання, виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2017 року на електронну адресу Генеральної прокуратури України надійшла заява ОСОБА_1 від 29.07.2017 про внесення відомостей в ЄРДР стосовно в.о. Міністра охорони здоров'я України ОСОБА_3.

25 серпня 2017 року від позивача на електронну адресу Генеральної прокуратури України надійшло три заяви, а саме: про внесення відомостей в ЄРДР стосовно головного лікаря Житомирського обласного медичного консультативно - діагностичного центру ОСОБА_5 та її заступника ОСОБА_6; про внесення відомостей в ЄРДР стосовно головного лікаря центральної міської лікарні №2 м. Житомира ОСОБА_7 та завідуючої відділенням неврології цієї лікарні ОСОБА_8 та про внесення відомостей в ЄРДР за фактом посягання невідомих осіб на його життя та життя його родичів.

В свою чергу, 31 серпня 2017 року на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_1 від 31.08.2017 про внесення відомостей в ЄРДР стосовно ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

16 жовтня 2017 року від ОСОБА_1 на електронну адресу Генеральної прокуратури України надійшла скарга від 31.08.2017 на протиправні дії працівників правоохоронних органів м. Києва з вимогою про порушення кримінальної справи.

Крім того, 15 листопада 2017 року на електронну адресу відповідача надійшла заява позивача від 15.11.2017 щодо вчинення кримінальних правопорушень та притягнення до кримінальної відповідальності окремих працівників правоохоронних органів Житомирської області та м. Києва.

Тобто, усі вищевказані звернення ОСОБА_1 стосувались прийняття відповідних процесуальних рішень у сфері, врегульованій кримінально-процесуальним законодавством.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності саме рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 306 Кримінального процесуального кодексу України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже, правовідносини, щодо розгляду заяв про вчинення кримінального правопорушення (якими, в тому числі, являється і заяви та звернення позивача) за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Враховуючи вищезазначене, звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із кримінально-процесуальних правовідносин, а саме: що стосується внесення відомостей до ЄРДР, тому такий спір підлягає розгляду у порядку кримінально-процесуального судочинства.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого клопотання представника відповідача підлягає задоволенню, а провадження по справі - закриттю.

Статтею 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Роз'яснити позивачу, що розгляд справи має здійснюватися місцевим судом за правилами, встановленими кримінально-процесуальним законодавством.

Що стосується закриття провадження у справі в частині звернень ОСОБА_1 від 11.10.2017 (заяви) та 17.12.2017 (скарги), то суд відмовляє в задоволенні клопотання в цій частині, оскільки, як зазначила представник відповідача, вказані звернення не надходили на електронну адресу Генеральної прокуратури України, а тому суд не може надати їм оцінку.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити частково.

Закрити провадження у справі №806/474/18 в частині визнання протиправною бездіяльність Генерального прокурора України щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 від 29.07.2017, від 25.08.2017, від 25.08.2017, від 31.08.2017, від 16.10.2017, від 15.11.2017 та зобов'язання відповідача їх розглянути у встановленому законодавством порядку.

В решті клопотання відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено 13.03.18