Справа № 826/22510/15
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2018 року № 826/22510/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Григоровича П.О., суддів Аблова Є.В., Смолія І.В. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Громадської спілки «Українська Гельсінська спілка з прав людини»
доМіністерства оборони України
про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська спілка «Українська Гельсінська спілка з прав людини» (надалі - позивач, спілка) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у наданні Громадській спілці «Українська Гельсінська спілка з прав людини» відповіді по суті на запит від 31.03.2015 №31/03-01 до Міністерства оборони України щодо процедури бронювання;

- зобов'язати Міністерство оборони України надати Громадській спілці «Українська Гельсінська спілка з прав людини», в порядку доступу до публічної інформації, відповідь на запит від 31.03.2015 №31/03-01 в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2015 відкрито провадження у справі.

У зв'язку з припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала адміністративна справа, справу було повторно розподілено між суддями.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Григоровича П.О.

Враховуючи зазначене, ухвалою Суду від 10.05.2017 справу прийнято до провадження та ухвалою Суду від 20.06.2017 призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.09.2017.

Розгляд справи відкладався, у зв'язку з необхідністю отримання додаткових доказів для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідач в порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» не надав дійсну та достовірну інформацію, про яку йшлось у запиті від 31.03.2015 №31/03-01, а лише формально вказав на наказ Міністерства оборони України від 15.12.2010 №660.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи. Так, заперечення представника відповідача мотивовані тим, що в запиті від 31.03.2015 №31/03-01 спілка не ставила питання про надання їй певної інформації, а лише просила оприлюднити постанову Кабінету Міністрів України від 15.12.2010 №377, а тому відмова у задоволенні такого запиту є обґрунтованою, оскільки, вказане не входить до повноважень відповідача.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а судове рішення виготовлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

31.03.2015 Громадська спілка «Українська Гельсінська спілка з прав людини» звернулась із запитом №31/03-01 до Міністерства оборони України.

Міністерство оборони України листом від 20.04.2015 №322/2/3400 надало відповідь на запит Громадської спілки «Українська Гельсінська спілка з прав людини» від 31.03.2015 №31/03-01.

Позивач не погоджуючись із вказаною відповіддю, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до наступного висновку.

Пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «Для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Матеріали справи свідчать, що позивач у запиті від 31.03.2015 №31/03-01 зазначив, що у зв'язку із мобілізацією перед багатьма підприємствами постала необхідність забезпечення своєї роботи у випадку мобілізації ключових співробітників. Чинне законодавство України передбачає процедуру бронювання військовозобов'язаних для забезпечення діяльності підприємств, організацій та відомств, що виконують мобілізаційні завдання. Однак, документи, якими врегульована процедура бронювання, а саме, строки проведення бронювання, його можливі обсяги та докладна процедура його проведення визначені в документі, який знаходиться під грифом «Для службового користування».

Так, громадська спілка «Українська Гельсінська спілка з прав людини» у вказаному запиті просила переглянути документ з грифом «Для службового користування», зокрема, постанову Кабінету Міністрів України від 09.06.1994 №377, а у разі неможливості зняття грифу для всього документа, то оприлюднити інформацію, доступ до якої може бути необмежений.

Суд ознайомившись із відповіддю відповідача від 20.04.2015 №322/2/3400 встановив, що останній зазначив про те, що процедура бронювання визначена Порядком бронювання військовозобов'язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 №45. Основним розробником зазначеного нормативно-правового акту є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, тому питання визначення обсягу інформації, доступ до якої може бути необмеженим, належить виключно до компетенції зазначеного органу виконавчої влади.

Також, у своїй відповіді відповідач зазначив, що питання, які стосуються організації ведення військового обліку, які відображені в постанові Кабінету Міністрів України від 09.06.1994 №377 викладені в наказі Міністра оборони України від 15.12.2010 №660, який є відкритим та може бути використаний будь-яким громадянином України.

Згідно письмових заперечень відповідача, запит громадської спілки «Українська Гельсінська спілка з прав людини» від 31.03.2015 №31/03-01 розглянуто та надано відповідь, у відповідності до приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації». Так, відповідачем наголошено, що в запиті не витребовувалось надання запитувачу жодної інформації, а лише вказувалось зняти гриф «Для службового користування» з постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.1994 №377 чи опублікувати інформацію з цієї постанови, яка є необмеженою.

Суд погоджується з доводами відповідача, що у останнього відсутні повноваження на зняття грифу «Для службового користування» з постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.1994 №377 чи здійснення опублікування інформації з цієї постанови, яка є необмеженою, оскільки Кабінет Міністрів України є окремим суб'єктом владних повноважень, а відтак, на думку Окружного адміністративного суду м. Києва, надана відповідь листом від 20.04.2015 №322/2/3400 є обґрунтованою та правомірною.

Додатково суд наголошує, що постанова Кабінету Міністрів України від 09.06.1994 №377 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921, а гриф обмеження доступу «Для службового користування» знято розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 №605-р.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді Є.В. Аблов

І.В. Смолій