Справа № 826/13556/17
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Земляної Г.В.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 229 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України у Київській області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України у Київській області про зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги обгрунтовують тим, що вважають, що їм, як суддям, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, суддівська винагорода повинна обраховуватись за правилами, встановленими статтею 133 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", відповідно посадовий оклад повинен визначатися виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2017 року становить 3200,00 грн. Звернувшись до відповідача з заявою про здійснення перерахунку суддівської винагороди, позивачі отримали відмову. На переконання позивачів, посилання відповідача на норми Закону України від 06.12.2016 року № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" є помилковим, оскільки розмір суддівської винагороди та її складові регулюються виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", до якого будь-яких змін внесено не було. З огляду на викладене, позивачі вважають, що належним способом захисту порушеного права є зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачам суддівську винагороду за період з 01.01.2017 року по 31.08.2017 року з урахуванням розміру заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2017 року. Також, у позовній заяві позивачі просили суд допустити постанову суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць та зобов'язати відповідача у п'ятиденний строк подати суду звіт про виконання судового рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю. Свої вимоги обгрунтовують тим, що, на їх думку, судове рішення постановлено з повним і правильним встановленням обставин справи, але порушення норм матеріального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Станом на 15 березня 2018 року відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що Указом Президента України від 15.04.2008 року № 362/2008 ОСОБА_3 призначений на посаду судді Обухівського районного суду Київської області строком на п'ять років (а.с. 13). Наказом Обухівського районного суду міста Києва від 02.06.2008 року № 27-к зараховано ОСОБА_3 на посаду судді Обухівського районного суду Київської області (а.с. 14). Відповідно до постанови Верховної Ради України від 23.05.2013 року № 305-VII ОСОБА_3 обрано на посаду судді Обухівського районного суду Київської області безстроково (а.с. 15).

Указом Президента України від 07.10.2005 року № 1429/2005 ОСОБА_4 призначений на посаду судді Обухівського районного суду Київської області строком на п'ять років (а.с. 17-18). Наказом Обухівського районного суду міста Києва від 02.11.2005 року № 76 зараховано ОСОБА_4 на посаду судді Обухівського районного суду Київської області (а.с. 19). Відповідно до постанови Верховної Ради України від 21.10.2010 року № 2637-VI ОСОБА_4 обрано на посаду судді Обухівського районного суду Київської області безстроково (а.с. 20-21).

Указом Президента України від 03.02.2010 року № 99/2010 ОСОБА_5 призначений на посаду судді Обухівського районного суду Київської області строком на п'ять років (а.с. 23). Наказом Обухівського районного суду міста Києва від 01.03.2010 року № 12-к зараховано ОСОБА_5 на посаду судді Обухівського районного суду Київської області (а.с. 24).

Указом Президента України від 02.08.2006 року № 663/2006 ОСОБА_6 призначена на посаду судді Обухівського районного суду Київської області строком на п'ять років (а.с. 25-26). Наказом Обухівського районного суду міста Києва від 11.08.2006 року № 73 зараховано ОСОБА_6 на посаду судді Обухівського районного суду Київської області (а.с. 27). Відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2011 року № 3783-VI ОСОБА_6 обрано на посаду судді Обухівського районного суду Київської області безстроково (а.с. 28).

Указом Президента України від 02.06.2007 року № 485/2007 ОСОБА_7 призначена на посаду судді Обухівського районного суду Київської області строком на п'ять років (а.с. 30-31). Наказом Обухівського районного суду міста Києва від 21.06.2007 року № 39-к зараховано ОСОБА_7 на посаду судді Обухівського районного суду Київської області (а.с. 32). Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.05.2012 року № 4855-VI ОСОБА_7 обрано на посаду судді Обухівського районного суду Київської області безстроково (а.с. 33).

З довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 03.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснюється нарахування суддівської винагороди з розрахунку розміру посадового окладу 16000,00 грн. (а.с. 40-44).

У червні 2017 року позивачі звернулись до відповідача з заявами, у яких просили здійснити їм перерахунок та виплатити суддівську винагороду з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої станом на 01.01.2017 року становить 3200,00 грн (а.с. 45-54).

Розглянувши заяви позивачів, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області листами від 14.07.2017 року № 02-13/946, № 02-13/945, № 02-13/947, № 02-13/944, № 02-13/949 повідомила, що пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" установлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 1600,00 грн. Отже, з 1 січня 2017 року розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить 16000,00 грн, а після проходження кваліфікаційного оцінювання розмір базового посадового окладу судді місцевого суду буде дорівнювати 24000,00 грн. До листів відповідачем також були додані роз'яснення Державної судової адміністрації України від 13.01.2017 року № 11-256/17 "Про оплату праці" (а.с. 55-64).

Не погодившись з відмовою відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті суддівської винагороди, позивачі звернулись з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною третьою указаної статті Закону базовий розмір посадового окладу судді визначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Одночасно пунктом 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, розмір суддівської винагороди слід визначати за положеннями Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій та статус суддів" (далі Закон № 2453-VІ).

Позивачі у позовній заяві зазначили, що на час розгляду даної справи останні не проходили кваліфікаційного оцінювання на предмет підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді чи відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 року №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", що передбачено підпунктом 4 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України, пункту 22 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів". Дана обставина не спростована відповідачем по справі.

Частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VІ "Про судоустрій та статус суддів" передбачено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Згідно зі статтею 7 Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600,00 грн.

Статтею 8 Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" визначено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 гривень.

Разом з тим, пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

На час розгляду даної справи положення Закону № 1774-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" не визнані неконституційними.

Крім того, Закон № 1774-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" прийнятий пізніше у часі за норми статті 133 Закону № 2453-VІ "Про судоустрій та статус суддів" , тому при подоланні колізій положень нормативно-правового (их) акту (ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто, - Закону № 1774-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів".

Про необхідність пріоритетного застосування положень Закону № 1774-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" додатково свідчить також і пряма вказівка законодавця, висловлена ним у пункті 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, а саме: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Щодо доводів позивачів, що застосування відповідачем положень Закону № 1774-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У Рішенні від 28 квітня 2009 року № 9-рп/2009 Конституційний Суд України, вказуючи на недопустимість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, що об'єктивно призведе до погіршення становища особи в суспільстві через їх обмеження, зробив концептуальне застереження органам державної влади про те, що невиконання державою своїх зобов'язань призводить до порушення принципів правової держави, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави (абзац п'ятий пункту 5 мотивувальної частини).

У зв'язку з прийняттям Закону № 1774-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" не відбулось зменшення розміру суддівської винагороди, яку фактично отримували позивачі до його ухвалення.

Так, з 1 грудня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 гривень (абзац 2 статті 8 Закону України від 25.12.2015 року № 928-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2016 рік"), а з 01.01.2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 гривень (абзац 4 статті 7 Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2017 рік").

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з прийняттям Закону № 1774-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" не відбулось звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивачів.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 10.03.2011 року у справі "Сук проти України" зазначено, що держава може ввести, призупинити або припинити виплату доплат, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

З системного аналізу наведених рішень вбачається, що практика Європейського суду з прав людини полягає в тому, що, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Враховуючи наведені обставини та здійснений аналіз норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суддівської винагороди діяло на підставі, в межах і спосіб передбачені Конституцією України та законами України, оскільки з січня 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання відповідно до штатних розписів встановлено посадові оклади у розмірі 16000,00 грн.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи позивачів, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

Г.В. Земляна

Повний текст складено 15.03.2018 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Земляна Г.В.

Лічевецький І.О.