Справа № 826/18044/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року Справа № 826/18044/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Зайкіної К.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у справі:

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції в Оболонському районі

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 03.06.2016 р. № 3883-17;

- визнання протиправним та скасування рішення від 15.06.2016 р. № 5499/1/26-54-17-25 про опис майна в податкову заставу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що транспортний податок накладається і стягується з платників на підставі Податкового кодексу України, відповідно до положень ст. 267, і підлягав застосуванню у 2015 році, що сума транспортного податку, нарахованого позивачу у відповідному податковому повідомленні-рішенні залишається не погашеною і підлягає сплаті.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постанову суду - без змін та наголошує, що протиправність нарахування йому зобов'язання з транспортного податку встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, а тому не підлягає сплаті.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу Volvo ХС 90, об'ємом двигуна 3192, 2012 року випуску.

15.06.2015 р. ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення № 3283-17, яким позивачу було нараховано зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000,00,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем у судовому порядку.

03.06.2016 р. відповідачем прийнято податкову вимогу № 3883-17, якою позивачу визначено суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями зі сплати транспортного податку в розмірі 25000,00 грн. та винесено рішення про опис майна у податкову заставу від 15.06.2016 р. № 5499/1/26-54-17-25.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.05.2017 р. у справі № 826/18041/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017 р., податкове повідомлення-рішення від 15.06.2015 р. № 3283-17 визнано протиправним та скасовано.

Вищевказану податкову вимоги та рішення про опис майна позивача в податкову заставу відповідачем відкликано та/або скасовано (анульовано) не було, у зв'язку з чим, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що протиправність податкового повідомлення-рішення, яким позивачу нараховано транспортний податок за 2015 рік, встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, а тому, у відповідності до приписів податкового законодавства, визначене ним зобов'язання не підлягає сплаті.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1. ст. 59 ПК України).

Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п.п. 60.1.4 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Таким чином, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що визнання протиправним та скасування в судовому порядку податкового повідомлення-рішення обумовлює припинення для платника визначених ним податкових зобов'язань та, відповідно, наслідки його прийняття.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки протиправність податкового повідомлення-рішення про нарахування позивачу транспортного податку за 2015 рік встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, то відповідно й вимога про сплату податкового зобов'язання за вказаним рішенням і рішення про опис у зв'язку з цим майна позивача в податкову заставу є неправомірними та підлягають скасуванню.

Більш того, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували вчинення ним дій, спрямованих на відміну (скасування, анулювання, відкликання) спірної податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу.

Доводи апелянта про те, що транспортний податок накладається і стягується з платників на підставі ПК України, відповідно до положень ст. 267, і підлягав застосуванню у 2015 році, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, як було встановлено вище, протиправність нарахування позивачу транспортного податку у 2015 році встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, і відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, такі обставини мають преюдиційне значення для вирішення даної справи.

Посилання апелянта на те, що сума транспортного податку, нарахованого позивачу у відповідному податковому повідомленні-рішенні залишається не погашеною і підлягає сплаті, є безпідставними з огляду на вищевикладене.

Такими чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України, не переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом було повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року - без змін.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з метою забезпечення права апелянта на доступ до правосуддя ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року йому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

При цьому, у п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка була чинною на момент виникнення в апелянта права на апеляційне оскарження, встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка була чинною на момент звернення позивача до суду з адміністративним позовом у цій справі, закріплено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

У Законі України «Про Державний бюджет на 2016 рік» станом на 01.01.2016 р. було встановлено розмір мінімальної заробітної плати 1378,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що в разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, з викладених правових норм та наведених обставин цієї справи вбачається, що судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову в цій справі складає: 551,20+551,20=1102,40 грн., а розмір судового збору за подання апеляційної скарги: 1102,40х110%=1212,64 грн. та підлягає стягненню з апелянта на рахунок Київського апеляційного адміністративного суду, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 8 та ст. 9 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 133, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві шляхом їх безспірного списання несплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1212,64 грн. (одна тисяча двісті дванадцять гривень та шістдесят чотири копійки) на рахунок Київського апеляційного адміністративного суду - 1007, код ЄДРПОУ - 38004897, МФО банку - 820019, отримувач - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 14 березня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.