Справа № 152/1998/17
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 березня 2018 р. Справа № 152/1998/17

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2017 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - Шаргородське ОУПФУ Вінницької області, відповідач); третя особа товариство з обмеженою відповідальністю ім. Мічуріна, в якому просить суд:

визнати протравним та скасувати рішення Шаргородського ОУПФУ Вінницької області від 28.07.2017 № 16 про відмову в зарахуванні періоду роботи з 16.07.2006 по 09.01.2008 та зарахувати даний період до пільгового стажу за Списком № 1;

зобов'язати Шаргородське ОУПФУ Вінницької області призначити йому (позивачеві) пенсію з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 06.07.2017 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Наявність підстав позову позивач пов'язує з фактом порушення його права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Вважає, що відповідач неправомірно не зарахував період роботи з 16.07.2006 по 09.01.2008 до пільгового стажу за Списком № 1, оскільки несвоєчасне проведення атестації робочого місця відбулося не з його вини.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.12.2017 відкрите провадження у справі № 152/1998/17 за позовом ОСОБА_1.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 16.01.2018 справу №152/1998/17 передано на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду на підставі статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

07.02.2018 справа надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду та ухвалою від 12.02.2018 прийнята до свого провадження. Крім того, встановлений відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 263 КАС України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У строк, встановлений судом, відповідач надав на адресу суду відзив (вх. № 7137 від 22.02.2018), у якому заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, вважаючи позов таким, що не підлягає задоволенню. Свою позицію відповідач мотивує тим, що у позивача відсутній необхідний пільговий стаж, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Вказано, що періоди роботи з 15.07.2006 по 09.01.2008 зарахувати до пільгового стажу неможливо, оскільки відсутні дані про проведення та результати атестації робочих місць.

На підставі зазначеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

05.07.2017 ОСОБА_1 виповнилося 52 роки. 05.05.2017 позивач, вважаючи, що має достатній вік та пільговий стаж роботи, звернувся до Шаргородського ОУПФУ Вінницької області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням комісії Шаргородського ОУПФУ від 28.07.2017, що оформлене протоколом № 16, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 23 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за відсутності 10 років стажу роботи на пільгових умовах на посаді електрослюсаря по ремонту устаткування підземним способом, який підтверджений результатами проведення атестації робочих місць.

Так, позивачеві не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 16.07.2006 по 09.01.2008. Зазначено, що загальний страховий стаж позивач складає 25 років 22 дня, стаж роботи за Списком № 1 - 6 років 14 днів.

З рішенням комісії позивач ознайомлений 28.07.2017, що підтверджується матеріалами справи.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позову, суд виходив з такого.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію незалежно від місця останньої роботи працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України і за результатами атестації робочих місць

- чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 21 р та 6 міс, з них не менше 10років на зазначених роботах.

Працівники, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

За приписами статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Статтею 62 Закону "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до пунктів 3, 4.5 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Комплексний аналіз норм Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Порядку 637 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Як уже зазначалося, рішенням комісії Шаргородського ОУПФУ від 28.07.2018, що оформлене протоколом № 16, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 23 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за відсутності 10 років стажу роботи на пільгових умовах на посаді електрослюсаря по ремонту устаткування підземним способом, який підтверджений результатами проведення атестації робочих місць.

Так, позивачеві не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 16.07.2006 по 09.01.2008.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходив з того, що відповідно до записів в трудовій книжці позивача він працював на посаді "електрослюсар (слюсарем) черговий та з ремонту устаткування, зайнятий на роботі з обслуговування стовбурів, шурфів і підіймальних машин" з 11.02.2003 по 03.04.2012. Зазначений факт також підтверджується уточнюючої довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій на пільгових умовах від 25.04.2017 № 15, що видана ТОВ ім. Мічуріна та актом за результатами перевірки достовірності видачі довідки про пільговий характер роботи для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" ТОВ ім.Мічуріна гр. ОСОБА_1 від 14.07.2017 № 201.

У спірний період позивач працював в особливо шкідливих умовах праці, що передбачені Списком № 1, що не заперечується відповідачем.

Встановлено, що атестація робочого місця позивача була проведена 15.01.2001 наказом третьої особи № 5 та 10.01.2008 наказом № 2, тобто чергова атестація була проведена з порушенням передбачених Порядку проведення атестації строків,

Водночас посадові обов'язки позивача, місце їх виконання та умови праці за період з 16.07.2006 по 09.01.2008 не змінювалися, позивач до проведення чергової атестації виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 № 21-307а14 та постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 352/547/16-а (К/9901/20098/18).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що у Пенсійного органу були відсутні підстави для незарахування до пільгового стажу позивача період роботи з 16.07.2006 по 09.01.2008, а відтак оскаржуване рішення Шаргородського ОУПФУ Вінницької області від 28.07.2017, оформлене протоколом № 16, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зарахування вказаного періоду до пільгового стажу та зобовязання відповідача призначити пенсію з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 06.07.2017 із застуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, то суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з таких міркувань.

Як встановлено, саме до повноважень Пенсійного органу віднесено вирішення питання щодо призначення пенсії. Відтак, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб'єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Дискреційні повноваження, насамперед, це сукупність прав і обов'язків державних органів, їх посадових та службових осіб, що дають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених проектом акта.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.

За таких обставин, враховуючи, що законодавець чітко визначив порядок розгляду питань про призначення пенсій та обовязковість прийняття відповідного рішення, суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такої процедури та за відсутності відповідного рішення зараховувати період роботи позивача до пільгового стажу та зобов'язувати суб'єкта владних повноважень призначити ОСОБА_1 пенсію на віком на пільгових умовах та фактично підміняти державний орган. Відтак, в задоволені позову в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Разом з цим, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно з частиною першою вказаної норми суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку субєктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

За таких обставин та керуючись положеннями частини четвертої статті 245 КАС України, суд вважає необхідним зобов'язати суб'єкта владних повноважень повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити в частині скасування рішення Шаргородського ОУПФУ Вінницької області від 28.07.2017 № 16 про відмову в зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 16.07.2006 по 09.01.2008. В решті позовних вимог відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню судові витрати понесені позивачем у даній справі в загальній сумі 1280 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області в сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протравним та скасувати рішення Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 28.07.2017, оформлене протоколом № 16, про відмову в зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 16.07.2006 по 09.01.2008 до пільгового стажу за Списком № 1.

Зобов'язати Шаргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (23351, Вінницька область, Шаргородський район, с. Довжок, вул. Лісова, 4, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 640 грн. (шістсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (23500, Вінницька область, м. Шаргород, вул. Героїв Майдану, 222, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович