Справа № 826/1581/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1581/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Сорочка Є.О.

при секретарі: Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ювента-К» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ювента-К» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 28 жовтня 2016 року № про нарахування грошового зобов'язання на загальну суму 230649,00 грн., що складається із грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями на суму 184519,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 46130,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач - ТОВ «Ювента-К», подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що первинними документами, які містяться в матеріалах справи, підтверджується реальність характеру фінансово-господарських операцій позивача з його контрагентами.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно і правильно встановлено обставини справи та прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до положень ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданий письмовий відзив на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві про проведення перевірки від 27 липня 2016 року № 4585 та наказу про продовження термінів від 26 серпня 2016 року № 5340 у період з 15 серпня по 05 вересня 2016 року проводилась планова виїзна перевірка ТОВ «Ювента-К».

За результатами перевірки складено акт від 12 вересня 2016 року № 276/26-15-14-01-04/35633884, який позивачем отримано 11 жовтня 2016 року.

Згідно акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем порушено: абзац «а» п. 198.1 та абз. 1 і 2 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, пункту 5 розділу ІІІ, пунктів 1, 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23 вересня 2014 року № 966 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 23 січня 2015 року № 13), що призвело до заниження податку на додану вартість за серпень 2014 року на загальну суму ПДВ 184519,00 грн.; п. 1.47 п. 14.1 ст. 14, п.п. «е» 164.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п. 168.1.1, 168.1.4 п. 168.1 ст. 168, п.п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, п.п. «а» 171.2 ст. 171 ПК України, внаслідок чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб на суму 200088,42 грн.

Підставами для зазначеного висновку стала наявність фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Омега Гарант ЛТД» на підставі договору від 01 серпня 2014 року № 156/08. Однак, свідоцтво платника ПДВ контрагента було анульовано 19 грудня 2014 року. Окрім того, на думку відповідача, суб'єкт господарювання ймовірно використовує незаконні схеми мінімізації податкових зобов'язань шляхом укладення договорів на здійснення безтоварних операцій, що може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

Не погодившись з зазначеними в акті висновками перевірки щодо порушень положень Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у серпні 2014 року на загальну суму 184519,00 грн., позивачем направлено до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві заперечення від 18 жовтня 2016 року № 52.

За результатами розгляду заперечень відповідачем 31 жовтня 2016 року вирішено висновки акту перевірки залишити без змін, а подане заперечення - без задоволення.

На підставі акту перевірки від 12 вересня 2016 року № 276/26-15-14-01-04/35633884 відповідачем 28 жовтня 2016 року прийнято податкове-повідомлення № про нарахування грошового зобов'язання на загальну суму 230649,00 грн., що складається із грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями на суму 184519,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 46130,00 грн.

Позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України про скасування податкового повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28 жовтня 2016 року № . За наслідками розгляду скарги Державна фіскальна служба України прийняла рішення № 28287/99-99-11-01-01-25 від 28 грудня 2016 року про залишення податкового повідомлення-рішення без змін, а скарги - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочинів (укладення договорів), на підставі яких виникли взаємовідносини між ним та ТОВ «Омега Гарант ЛТД» відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків. Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем на підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій, не було надано до суду копії податкових накладних, видаткових накладних, актів надання послуг та рахунків-фактур.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК України.

Так, згідно з п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 1 цього Закону бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (ч. 1 ст. 8 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За змістом ч. 1 та 2 ст. 9 наведеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 201 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Встановлюючи обставини правомірності/неправомірності відображення в податковому обліку господарських операцій, слід ретельно, в сукупності та взаємозв'язку досліджувати всі надані податковим органом та платником податків докази щодо реального/нереального здійснення господарських операцій.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ТОВ «Ювента К» (замовник) та ТОВ «Омега Гарант ЛТД» (постачальник) було укладено договір поставки від 01 серпня 2014 року № 156/08.

Відповідно до пункту 1.2 договору, кількість, асортимент, ціна і загальна вартість відповідної партії Товару вважаються предметом поставки по Договору, вказується в рахунках-фактурах та/або видаткових накладних на Товар, що являються невід'ємною частиною цього Договору і вважаються специфікаціями в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України.

Для підтвердження виконання умов Договору позивачем до суду першої інстанції копії первинних фінансово-господарських документів надано не було.

Водночас, під час апеляційного розгляду справи до суду надано копію договору № 156/08 від 01 серпня 2014 року, податкових накладних, видаткових накладних та платіжних доручень та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 308 КАС України обґрунтовано неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що п. 4.1 зазначеного договору передбачає, що товар поставляється партіями на підставі заявок наданих покупцем в усній або письмовій формі в асортименті, за цінами та в кількості, що вказані у рахунках-фактурах, накладних до договору.

Відповідно до п. 4.2 договору, ризики втрати або пошкодження товару переходять від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару згідно з товарно-супроводжувальних документів.

Однак, в матеріалах справи відсутні: заявки, рахунки-фактури, та документи, що підтверджують транспортування, зберігання, використання для власної господарської діяльності або реалізацію придбаного позивачем товару.

При цьому надані до суду апеляційної інстанції документи, зокрема договір, податкові, видаткові накладні та платіжні доручення не свідчать про реальний характер фінансово-господарських відносин позивача з його контрагентом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем під час апеляційного розгляду справи, висновки податкового органу про відсутність реального характеру фінансово-господарських операцій позивача з його контрагентом зроблені виходячи з того, що під час перевірки було з'ясовано, що свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Омега Гарант ЛТД» анульовано 19 грудня 2014 року, стан платника - 8 до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. Згідно з аналізом бази даних ДФС України та схеми руху сумнівного ПДВ, встановлено, що ТОВ «Омега Гарант ЛТД» залучено до схеми розповсюдження «штучного» податкового кредиту та діяльності спрямованої на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Крім того, в акті перевірки зазначено, що згідно з протоколом допиту свідка від 06 січня 2015 року, проведеного старшим о/у з ОВС ВПФГ ОУ ГУ ДФС у м. Києві в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000099 від 09 липня 2014 року було допитано засновника директора ТОВ «Омега Гарант ЛТД» ОСОБА_1 та встановлено, що жодних функцій директора він не виконував, ніяких операцій з грошима цього підприємства не проводив та нікому не доручав, жодних угод з контрагентами не укладав та не виконував, документів не підписував. Жодного відношення до ведення фінансово-господарських операцій ТОВ «Омега Гарант ЛТД» ОСОБА_1 немає.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, договір, податкові та видаткові накладні від імені ТОВ «Омега Гарант ЛТД» підписані ОСОБА_1

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано суду первинну документацію, яка підтверджує здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом та чи підтверджує реальні зміни в майновому стані підприємства.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ювента-К» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді І.В. Федотов

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 14 березня 2018 року.