Справа № 804/7389/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2018 року Справа № 804/7389/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НовоФарм» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі із викладених обставин.
Відповідач - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Представник відповідача суду пояснив, що при винесенні наказу від 17.10.2017 року №2308 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби діяв у відповідності до вимог податкового законодавства України. Відповідачем було дотримано порядок призначення позапланової виїзної перевірки позивача на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та оформлення її результатів, у звязку із чим, відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу.
Представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях, та просив залишити позов без задоволення.
Ухвалою від 09.11.2017 року відкрито провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 107 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року) та призначено до судового розгляду у судовому засіданні на 29.11.2017 року на 11:00 год.
Розгляд справи, призначений на 29 листопада 2017 року було відкладено за клопотанням представника відповідача.
13 грудня 2017 року, 19 грудня 2017 року та 10 січня 2018 року у судовому засіданні були оголошені перерви.
В судовому засіданні 11.01.2018 року оголошено резолютивну частину рішення про задоволення позовних вимог.
Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість винесеного спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Правовідносини щодо проведення податковими органами перевірок платників податків врегульовані Главою 8 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі ПК України).
Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Пунктом 75.1 ст.75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом (п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України).
Згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка платника податків проводиться у разі отримання судового рішення (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Положеннями статті 21 ПК України визначено обов'язки контролюючих органів, серед яких, зокрема, обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Тобто, контролюючі органи та їх посадові особи при прийнятті рішень, у тому числі, наказів про проведення перевірки, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України та іншими законами України.
Поняття «надати дозвіл на проведення перевірки» податковим органом, про що й клопотав слідчий перед судом і, що було судами задоволено, не є тотожним поняттю «призначити перевірку» судом.
Суд зауважує, що серед виключних обставин, визначених статтею 78 Податкового кодексу України, за яких передбачено здійснення документальних позапланових перевірок, така обставина, як судове рішення про надання дозволу суду на проведення перевірки, відсутня.
Таким чином, за відсутності рішення суду (слідчого судді) саме про призначення перевірки, призначення її наказом керівника контролюючого органу відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України є безпідставним, оскільки вказана норма однозначно регламентує обставини, за яких може бути здійснена перевірка, а саме, таку перевірку перш за все, повинен призначити суд, постановивши відповідне рішення про призначення перевірки.
З цих же підстав судом не враховується заперечення відповідача, оскільки юридична оцінка та розуміння відповідачем вищевказаної ухвали суду про надання дозволу на проведення перевірки безпідставно розширює законодавчо встановлені виключні випадки для проведення перевірки.
При цьому, доводи відповідача про наявність всіх реквізитів в оскаржуваному наказі та направленнях на перевірку, в яких міститься підпис посадової особи підприємства позивача, свідчить про те, що допуск посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки виключає можливість оскарження наказу про її призначення у судовому порядку, судом відхиляються з підстав того, що дотримання посадовими особами контролюючого органу законодавчо установлених обмежень щодо призначення податкової перевірки є обов'язковою передумовою реалізації податковим органом права на проведення перевірки. Передбачене пунктом 81.1 статті 81 ПК України право платника не допустити посадових (службових) осіб до перевірки є лише додатковою гарантією захисту прав платника у сфері публічного права, яким платник вправі скористатися на власний розсуд. Невикористання такого права не може жодним чином виправдовувати допущені суб'єктом владних повноважень порушення під час призначення і проведення податкової перевірки та виключати юридичні наслідки таких порушень.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, із врахуванням повноважень суду згідно статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.
Розподіл судових витрат здійснити з урахуванням статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НовоФарм» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 22 січня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1