Справа № 802/1677/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1677/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

13 березня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року (прийняту у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання дій протиправними стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :
Позивач 17.10.2016 звернувся із адміністративним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 51506,04 грн.

01.11.2016 позивачем подана суду І інстанції заява про зменшення позовних вимог, оскільки 31.10.2016 позивачу було виплачено частину коштів у розмірі 41462,37 грн., як погашення заборгованості за неотримане під час проходження військової служби речове майно. Відтак з урахуванням зазначеної заяви позивач просить суд, стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 10043,67 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2016 адміністративний позов задоволено частково.

Суд вийшов за межі позовних вимог.

Визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати в повному обсязі ОСОБА_1 компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно.

Стягнув з військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 10043,67 грн.

Стягнув на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що оскільки після звільнення зі служби військовослужбовця фізична особа - платник податку не виконує обов`язки несення служби, то законодавчі підстави для компенсації податку на доходи фізичних осіб, що утримується з будь яких доходів таких платників за раніше відпрацьований час відсутні.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

09.09.2016 Наказом командира військової частини НОМЕР_3 позивача виключено зі списків особового складу частини у зв`язку з звільненням з лав Збройних Сил України в запас за п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я.

Судом встановлено, що на усіх видах забезпечення позивач перебував у в/ч НОМЕР_1 , тобто розрахунок та виплата грошових, продовольчих та речових забезпечень під час звільнення з військової служби здійснювалось в/ч НОМЕР_1 .

Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу видано довідку №17/6 від 08.09.2016 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі.

Відповідно до вказаної довідки на день виключення позивача зі списків особового складу частини йому не виплачено грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі, в загальній сумі 51506 грн.

Проте, 31.10.2016 відповідачем виплачено позивачу частину коштів у розмірі 41462,37 грн., як погашення заборгованості за неотримане під час проходження військової служби речове майно.

Такі дії відповідач мотивує тим, що відповідно до роз`яснення ДПС України від 02.08.2012 №10980/5/17-1116 від 03.07.2012, згідно п. 168.5 ст. 168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Водночас, зазначає, що після звільнення зі служби військовослужбовця фізична особа платник податку не виконує обов`язки несення служби, то законодавчі підстави для компенсації податку на доходи фізичних осіб, що утримується з будь яких доходів таких платників за раніше відпрацьований час відсутні. Тому вважає, що в даному випадку, доходи позивача оподатковуються на загальних підставах.

Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, оскільки відповідає вимогам, встановленим п. 2 та 3 Порядку № 178, та подав за місцем військової служби відповідну заяву, передбачену п.4 вказаного Порядку.

При цьому, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, суд І інстанції вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії щодо часткової виплати компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно та вказав, що сума коштів у розмірі 10043,67 грн. підлягає стягненню з в/ч НОМЕР_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно п. 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції від 30.07.2015, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються, зокрема, Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вищенаведеної норми Закону Кабінетом Міністрів України 16.03.2016 прийнято постанову № 178, якою затверджено "Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" (далі - Порядок №178).

Згідно з п. 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця (п. 3 Порядку №178).

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації ( п. 4 Порядку №178 ).

Згідно п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 № 1153/2008 ( далі - Положення), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного ( міського ) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абз 3 п. 242 Положення).

Згідно матеріалів справи, військовою частиною НОМЕР_1 позивачу видано довідку №17/6 від 08.09.2016 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, проте компенсація не виплачена позивачу у повному обсязі.

Апеляційним судом встановлено, що позивач на день звільнення зі служби мав право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, проте у день виключення його зі списків особового складу, йому не виплачено вказаної суми у належному розмірі.

При цьому, суд І інстанції вірно відхилив посилання відповідача на те, що доходи позивача оподатковуються на загальних підставах, оскільки абзацом 3 п. 242 Положення вказується що на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Що стосується стягнення податку на доходи фізичних осіб, то згідно з пунктом 168.5. статті 168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

З урахуванням викладеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення військовою частиною НОМЕР_1 обов`язку з виплати позивачу грошової компенсації замість неотриманого речового майна.

При цьому, слід вказати, що та обставина, що позивач вже не є військовослужбовцем, жодним чином не впливає на його право отримати цю компенсацію, оскільки на момент проходження військової служби позивач мав право на цю компенсацію, виплата коштів в повному розмірі не відбулась не з вини позивача, а тому, позивач не втратив права на отримання такої компенсації і на даний момент.

Також суд апеляційної інстанції не погоджується із посиланнями відповідача на лист ДФС, оскільки зазначений документ не є нормативно-правовим актом.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України (в ред. чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Враховуючи, що відповідачем було часткового сплачено частину коштів у розмірі 41462,37 грн., як погашення заборгованості за неотримане під час проходження військової служби речове майно, апеляційний суд погоджується з висновком суду І інстанції щодо необхідності вийти за межі позовних вимог, та вважає, що відповідач своїми діями порушив права позивача, оскільки в довідці №17/6 від 08.09.2016 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі є чітко визначена сума, а саме 51506 грн.

Відтак, суд І інстанції дійшов вірного висновку, що саме такі дії, щодо не виплати усієї суми, яка підлягає компенсації за неодержане речове майно є протиправними.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.