Справа № 826/14290/17
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/3
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 лютого 2018 року 18:13 № 826/14290/17

За позовом ОСОБА_1

до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Секретар Б.О.Литвин

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3- п/к (дов. від 16.05.17 р.)

Від відповідача: не з'яв.

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про визнання протиправною бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, що пов'язана з порушенням строків розгляду заяви ОСОБА_1, зареєстрованої 24.07.17 р. за №П 44 2593,2 про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 з діючого "для ведення особистого селянського господарства" (код КВЦПЗ А 01.03) на нове "для індивідуального садівництва" (код КВЦПЗ А 01.05) з поданими до неї доповненнями, зареєстрованими за №П 44 2852, 2 19.08.17 р., за №П44 2926, 2 30.08.17 р. та надання неправомірної відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки про зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 з діючого "для ведення особистого селянського господарства" (код КВЦПЗ А 01.03) на нове "для індивідуального садівництва" (код КВЦПЗ А 01.05); зобов'язання Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1, зареєстровану 24.07.17 р. за №П 44 2593,2, з урахуванням поданих до неї доповнень, зареєстрованих за №П 44 2852, 2 19.08.17 р., за №П44 2926, 2 30.08.17 р. та, як наслідок, прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки про зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 з діючого "для ведення особистого селянського господарства" (код КВЦПЗ А 01.03) на нове "для індивідуального садівництва" (код КВЦПЗ А 01.05) з видачею відповідного розпорядження (в редакції заяви від 29.01.18 р.)

В судовому засіданні 20.02.18 р. оголошено резолютивну частину рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.17 р. ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з заявою за №П 44 2593,2 про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 1, 4782 га з діючого "для ведення особистого селянського господарства" (код КВЦПЗ А 01.03) на нове "для індивідуального садівництва" (код КВЦПЗ А 01.05).

19.08.17 р. зареєстровано доповнення до вказаної заяви за №П 44.2852,2, яким додатково надано для розгляду питання нотаріально завірену заяву від 18.08.17 р. про відсутність на земельній ділянці будівель та планування використовувати земельну ділянку виключно для вирощування багаторічних насаджень.

Листом від 22.08.17 р. №П 44.2852.2; 2593.2 заявника повідомлено про те, що для розгляду даного питання йому необхідно надати підтвердження Головного управління Держгеокадастру у Київській області, що земельна ділянка, цільове призначення якої змінюється, не виділялася власниками як земельна частка (пай) для ведення особистого селянського господарства з земель колективної власності.

30.08.17 р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з заявою за №П 44 2926,2, згідно якої заявник повідомляє про незаконність вимог про надання будь-яких додаткових документів, порушення строків розгляду заяви.

Листом від 12.10.17 р. №П 44.2926.2 заявника повідомлено про те, що з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, викопіювання з публічної кадастрової карти та витягу із схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Шевченка Києво-Святошинського району Київської області вбачається, що земельна ділянка (площа 1, 4782 га, кадастровий номер НОМЕР_1, виділялась як земельна частка (пай) для ведення особистого селянського господарства з земель колективної власності.

З метою розгляду заяви Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з проханням надати інформацію, чи не виділялася земельна ділянка як земельна частка (пай) для ведення особистого селянського господарства з земель колективної власності, і заява позивача буде розглянута після отримання відповіді.

Листом від 16.11.17 р. №П 44 2926.2, 3852.2, 2593.2 заявника повідомлено про те, що за наданою Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області інформацією земельна ділянка (площа 1, 4782 га, кадастровий номер НОМЕР_1), із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства виділена в натурі (на місцевості) та надана у власність власнику земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель колективної власності КСП ім. Шевченка.

Також у листі міститься посилання на ст. 186-1 Земельного кодексу України, згідно якої проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, тоді як відповідний проект землеустрою позивача не містить відповідного погодження.

З врахуванням вищевикладеного, проект землеустрою позивача не затверджено.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає рішення, дії та бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області протиправними з таких підстав.

Позивач зазначає, що при розгляді його заяви порушено передбачений ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України двотижневий строк з для отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою. Вказаний строк завершився 08.08.17 р.

Позивачем для розгляду заяви подано всі необхідні документи, тоді як ч. 7 ст. 186-1 Земельного кодексу України забороняє вимагання додаткових документів.

Щодо відстав відмови у погодженні проекту землеустрою позивач зазначає, що на земельній ділянці ним не планується зведення будь-яких об'єктів будівництва, відповідно, погодження згідно ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України не є потрібним.

Також позивач не погоджується з посиланням на те, що земельна ділянка (площа 1, 4782 га, кадастровий номер НОМЕР_1), із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства виділена в натурі (на місцевості) та надана у власність власнику земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель колективної власності КСП ім. Шевченка.

Зокрема, позивач зазначає, що вказана земельна ділянка придбана ним на підставі нотарільно посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.07.09 р. у ОСОБА_4, право власності якого посвідчено державним актом на право власності на земельну НОМЕР_2, виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 21.03.08 р. на підставі договору міни від 22.05.07 р. №1-1197.

Відповідно до висновку про наявні обмеження (обтяження) на використання земельної ділянки №2335/2 від 10.06.09 р., виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, земельна ділянка повинна використовуватись з дотриманням обов'язків землевласників відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України і відповідно до роз'яснення Держземагентства від 05.10.07 р. №14-17-7/4780 не підпадає під вимоги п. 15 р. Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України.

Також позивач посилається на ту обставину, що по суміжних земельних ділянках приймалися рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, про що надано копію розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12.12.12 р. №3428.

Відповідач - Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області - проти задоволення вимог заперечив, підтримавши попередньо викладені мотиви відмови згідно листа від 16.11.17 р. №П 44 2926.2, 3852.2, 2593.2.

Зокрема, відповідач посилається на п. 15 р. Х Земельного кодексу України, згідно якого до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається, в тому числі, зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, тоді як належна позивачу земельна ділянка надана у власність власнику земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель колективної власності КСП ім. Шевченка, що підтверджується даними публічної кадастрової карти та витягу зі схеми розподілу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Шевченка.

Відповідно до розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 30.12.05 р. №727 "Про надання у власність земельних ділянок 306-ти громадянам України (згідно переліку) власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) в адміністративних межах Гореницької сільської ради" власникам сертифікатів, в тому числі, ОСОБА_5 (сертифікат РН №326750), з земель колективної власності КСП ім. Шевченка для ведення особистого селянського господарства.

Саме щодо вказаної земельної ділянки позивачем і подано заяву про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції станом на 24.07.17 р.) однією з категорій земель України за основним цільовим призначенням є землі сільськогосподарського призначення.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

Згідно ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться: щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.

Згідно ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

ОСОБА_1 згідно вказаних положень Земельного кодексу України звернувся до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 1, 4782 га з діючого "для ведення особистого селянського господарства" (код КВЦПЗ А 01.03) на нове "для індивідуального садівництва" (код КВЦПЗ А 01.05).

Згідно ст. 186-1 Земельного кодексу України відповідач зобов'язаний був протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні.

В даному випадку з перевищенням вказаного терміну листом від 22.08.17 р. позивача було повідомлено про необхідність надання додаткових документів, а відповідь по суті про відмову у затвердженні проекту землеустрою надана лише листом від 16.11.17р.

Вказане свідчить про порушення відповідачем як суб'єктом владних повноважень строків розгляду заяви, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо підстав для відмови по суті суд зазначає наступне

Згідно п. 15 р. Х Земельного кодексу України (в редакції станом на розгляду звернення) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Подібне обмеження існувало і станом на 30.12.05 р. - на час прийняття розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №727 "Про надання у власність земельних ділянок 306-ти громадянам України (згідно переліку) власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) в адміністративних межах Гореницької сільської ради".

Зокрема, згідно п. 15 р. Х Земельного кодексу України було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2007 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб.

Тим не менше, належна до вказаного земельного масиву земельна ділянка (площа 1, 4782 га, кадастровий номер НОМЕР_1) була відчужена і в подальшому набута позивачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.07.09 р. у ОСОБА_4, право власності якого посвідчено державним актом на право власності на земельну НОМЕР_2, виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 21.03.08 р., на підставі договору міни від 22.05.07 р. №1-1197.

Згідно змісту вказаного договору відповідно до висновку про наявні обмеження (обтяження) на використання земельної ділянки №2335/2 від 10.06.09 р., виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, земельна ділянка повинна використовуватись з дотриманням обов'язків землевласників відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України і відповідно до роз'яснення Держземагентства від 05.10.07 р. №14-17-7/4780 не підпадає під вимоги п. 15 р. Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України.

Приймаючи рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою позивача, відповідачем не враховувалася вказана інформація, оскільки вона не додавалася до заяви про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, тоді як відповідач мав лише інформацію про позивача як про власника відповідної земельної ділянки, що міститься у Державному земельному кадастрі.

Надаючи оцінку рішенням, діям та бездіяльності відповідача в даному випадку, суд звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, згідно п. 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04, у якому проаналізовано поняття "належне урядування".

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 38) http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-107088.

В даному випадку вказана земельна ділянка відчужена і була набута у власність позивачем згідно законодавчо передбачених процедур, з врахуванням роз'яснення Держземагентства від 05.10.07 р. №14-17-7/4780, згідно якого земельна ділянка не підпадає під вимоги п. 15 р. Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України; суду не надано доказів оскарження вказаних правочинів; суду надано докази прийняття розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, іншій особі з вказаного земельного масиву, а саме: розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12.12.12 р. №3428.

Оскільки саме на підставі рішень державних органів відбулося відчуження земельної ділянки без врахування обмежень п. 15 р. Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, то наступне посилання держави на вказані обмеження спричиняє юридичну невизначеність у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси позивача. Відповідно, негативні наслідки вказаної юридичної невизначеності мають покладатися саме на державу.

Окремо щодо посилання відповідача на ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України суд зазначає наступне.

Згідно вказаного положення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно ч. 3 ст. 35 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

У випадку зміни цільового призначення земельної ділянки з діючого "для ведення особистого селянського господарства" на нове "для індивідуального садівництва" позивач також отримає право зведення необхідних будинків, господарських споруд на вказаній земельній ділянці, і для реалізації цього права не є необхідним отримання додаткових погоджень проекту землеустрою.

Оскільки зміна цільового призначення земельної ділянки сама по собі є підставою для реалізації вказаного права, то для дотримання вимог ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України не мають значення наміри позивача станом на час звернення з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення.

За таких обставин вказана підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою є обґрунтованою.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне зобов'язати Києво-Святошинську районну державну адміністрацію Київської області розглянути по суті заяву з врахуванням висновків суду.

На підставі вищевикладеного, ст. 9, 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо дотримання строків розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.07.17 р. з додатками про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 з діючого "для ведення особистого селянського господарства" (код КВЦПЗ А 01.03) на нове "для індивідуального садівництва" (код КВЦПЗ А 01.05) та прийняття рішення по суті.

3. Зобов'язати Києво-Святошинську районну державну адміністрацію Київської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 24.07.17 р. з додатками про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 з діючого "для ведення особистого селянського господарства" (код КВЦПЗ А 01.03) на нове "для індивідуального садівництва" (код КВЦПЗ А 01.05) шляхом оформлення розпорядження з врахуванням висновків суду.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Присудити до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 320 грн.

6. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 14.03.18 р.