Справа № 826/15529/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю " ЕКОТУР", Міністерство юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 08.11.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулася до суду з позовом про скасування постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремета О.В. від 08.11.2017 ВП №53527668, винесену при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 01.02.2017 №910/17057/16.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшов наказ Господарського суду міста Києва від 01.02.1017 №910/17057/16 про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2016, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017, про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Банк "Фінанси та Кредит", включивши до нього грошові вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Екотур" в сумі 526 179,00 грн.

Зазначено, що стягувачем є товариство з обмеженою відповідальністю "Екотур", боржником - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м.Київ, вул.Артема, будинок 60, ).

На виконання цього виконавчого документу постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 06.03.2017 ВП №53537668 відкрито виконавче провадження та запропоновано боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 06.03.2017 №53527668 вказану постанову державного виконавця направлено на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк «Фінанси та Кредит".

Зазначений лист та постанова державного виконавця надійшли до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" 24.03.2017, що підтверджується реєстраційним штампом на вищевказаному листі.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач в десятиденний строк постанову державного виконавця не виконав.

17.08.2017 виконавче провадження передано старшому державному виконавцю Шеремету О.В.

З листів Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 13.09.2017 №дв/32 та від 08.11.2017 №дв/32, адресованих стягувачу, вбачається, що 11.09.2017 на адресу боржника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" направлено вимогу щодо виконання рішення суду. Відповіді боржником на вимогу не надано.

Ураховуючи викладене постановою від 08.11.2017 ВП №53527668 державний виконавець наклав на боржника Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" штраф в розмірі 3400,00 грн.

Приймаючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується невиконання боржником рішення суду в установлений державним виконавцем строк, у зв'язку з цим державний виконавець обґрунтовано наклав на нього штраф у розмірі 3 400,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно вимог статті 10 Закону у №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

При цьому, згідно з пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Зокрема, відповідно частини 2 статті 62 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу.

Як встановлено колегією суддів, в установлений державним виконавцем строк боржником рішення суду не виконано.

Доводи апелянта про те, що боржником 03.11.2017 було виконано судове рішення і вже після цього постановою від 08.11.2017 ВП №53527668 державний виконавець наклав на боржника Уповноважену особу штраф в розмірі 3400,00 грн., колегія суддів спростовує наступним.

По-перше, позивачем не було саме в десятиденний строк виконано постанову державного виконавця.

По-друге, інформацію про виконання 03.11.2017 рішення суду позивач направив до відповідача лише листом від 20.11.2017, що мало місце після сплину установленого законодавством строку.

Крім того, посилання позивача, що від часу отримання постанови про відкриття виконавчого провадження до надіслання відповідачу листа від 20.11.2017 про виконання рішення суду позивачем вживались заходи щодо касаційного оскарження рішення суду, яке підлягало примусовому виконанню, оскільки вказана обставина не має значення для виконання рішення суду, яке набрало законної сили після перегляду судом апеляційної інстанції.

Доводи позивача про те, що в постанові державного виконавця в частині зазначення адреси та коду ЄДРПОУ боржника зазначено адресу та код ЄДРПОУ не Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а АТ «Банк «Фінанси та Кредит», яке перебуває у процесі ліквідації, тому фактично є боржником і виконавче провадження щодо нього мало бути закрите, колегія суддів також вважає безпідставними з тих мотивів, що викладені в рішенні суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 270, 271, 289, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.

Повний текст постанови виготовлено 15.03.2018.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.