Справа № 153/1590/17
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 березня 2018 р. Справа № 153/1590/17

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк А.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимиівни

позивача: не прибув

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_2 до Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов'язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Ямпільського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Ямпільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобовязати вчинити певні дії.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 06.12.2017 відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.

27.12.2017 ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області адміністративну справу №153/1590/17 передано для розгляду до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 22.01.2018 адміністративну справу №153/1590/17 прийнято до провадження, призначено судове засідання та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст. 262 КАС України.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка визнана дитиною-інвалідом 23.07.1999 року, тобто у віці 9 років і з того часу отримувала відповідну державну допомогу. З 2017 року дочка є інвалідом 3 групи, причина інвалідності інвалідність з дитинства. Позивач зазначила, що вона, як мати інваліда з дитинства, після досягнення нею 50 річного віку та маючи не менше 15 років страхового стажу, має право на призначення дострокової пенсії за віком. В листопаді 2017 року вона звернулася до відповідача про призначення їй відповідної пенсії як матері інваліда з дитинства. Однак їй було відмовлено в призначенні вказаної пенсії, мотивуючи тим, що згідно доданих документів інвалідність дитини наступила після шестирічного віку, тому для визначення права на вказаний вид пенсії необхідно надати висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку, який подано не було. Відмову відповідача у призначенні пенсії як матері інваліда з дитинства позивач вважає необґрунтованою, безпідставною і такою, що порушує її пенсійні права, а також позбавляє її пенсії. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить визнати рішення відповідача від 09.11.2017 року №14, що оформлене протоколом, у призначенні їй пенсії достроково по досягненню 50-річного віку відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправним та зобовязати відповідача призначити їй пенсію достроково відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення, а саме: з 01.11.2017 року.

26.12.2017 відповідачем подані заперечення на позовну заяву, які суд розцінює як відзив на позовну заяву, в яких Ямпільське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки підстав для призначення позивачці пенсії відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не було, з огляду на те, що нею не було надано висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Позивач надала суду письмову заяву (вх.№8062 від 05.12.2017), в якій просила справу розглянути без її участі та задовольнити її позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши всі обставини у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, про часткове задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІV АМ №279944, виданого 31.07.1990 року Раківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області.

ОСОБА_3 визнана дитиною-інвалідом 23.07.1999 року, що підтверджується копією медичного висновку №30 від 23.07.1999 та з 2017 року є інвалідом 3 групи з дитинства, що підтверджується рішенням Лікарсько-консультативної комісії Томашпільської ЦЛР №502 від 24.10.2017 року.

В листопаді 2017 року, позивач як мати інваліда з дитинства, після досягнення нею 50 річного віку та маючи не менше 15 років страхового стажу, що підтверджується копією трудової книжки, звернулася до відповідача про призначення їй відповідної пенсії як матері інваліда з дитинства.

Проте, відповідачем листом від 09.11.2017 за №892/09-42/02 позивача було повідомлено, що їй відмовлено в призначенні вказаної пенсії, з огляду на те, що згідно доданих документів встановлено, що інвалідність дитини наступила після шестирічного віку, тому для визначення права на вказаний вид пенсії необхідно надати висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку, який подано не було. Зазначена мотивація викладена в рішенні відповідача від 09.11.2017 року №14, що оформлене протоколом Комісії з розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України.

Вважаючи таку відмову відповідача у призначенні пенсії як матері інваліда з дитинства необґрунтованою, безпідставною і такою, що порушує законні права та інтереси позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Судом встановлено, що позивач є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку 23.07.1999 визнано інвалідом з дитинства на підставі медичного висновку закладу охорони здоровя.

Відповідно до п.2.1.Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

Відповідно до п.2.18.Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоровя, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, в наведених нормах закону не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років та не передбачена така вимога для призначення пенсії, як обов'язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку.

У розумінні ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.3 Прикінцевих положень цього закону право на вказану пенсію мають матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку.

Як вбачається із довідки від 13.11.2017, виданої Інститутом травматології та ортопедії НАМН України, захворювання ОСОБА_3, на підставі якого їй встановлена інвалідність набуто з дитинства, тобто до шести років.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання протиправним та скасування рішення Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 09.11.2017 року №14, що оформлене протоколом, про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача призначити пенсію достроково відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення, а саме: з 01.11.2017 року, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача призначити пенсію достроково відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення, а саме: з 01.11.2017 року задоволенню не підлягають, оскільки вони входять до дискреції відповідача, а не суду.

За таких обставин та з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 з урахуванням встановлених судом обставин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ямпільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, що оформлене протоколом №14 засідання Комісії з розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України від 09.11.2017 року, про відмову ОСОБА_2 у призначенні їй пенсії на підставі ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку.

Зобовязати Ямпільське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 01.11.2017 року про призначення та виплату пенсії на підставі ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку, з урахуванням встановлених судом обставин.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Ямпільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області ().

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_2 (24262, Вінницька область, Томашпільський район, с. Ракова, вул. Миру, 15; ідентифікаційний номер НОМЕР_1); Ямпільське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області (24500, Вінницька область, м. Ямпіль, вул. Незалежності, 9; ).

Суддя Чернюк Алла Юріївна