Справа № 733/569/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року

Київ

справа № 733/569/16-а

адміністративне провадження №К/9901/10111/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 733/569/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської РДА Чернігівської області про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості по виплаті щомісячної допомоги на дитину, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області, прийняту 16 червня 2016 року у складі головуючого судді Т.В. Карапиш та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 04 серпня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Костюк Л.О., суддів Бужак Н.П., Хрімлі О.Г.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 заявила такі позовні вимоги:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати щомісячної допомоги на дитину відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 лютого 2014 року по 31 березня 2016 року в сумі 16394 грн.

- зобов'язати виплатити їй заборгованість із щомісячної допомоги на дитину відповідно до пункту 6 частини 1статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 лютого 2014 року по 31 березня 2016 року в сумі 16394 грн.

Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач заявив вимогу про скасування судових рішень та прийняття нового рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема, на думку позивача, виплачувати спірну допомогу відповідач зобов'язаний на підставі судового рішення в іншій справі, з урахуванням його роз'яснення.

Заперечень проти касаційної скарги не надано.

Суд, переглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1 - 6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: щомісячна виплата 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Предметом спору є зобов'язання виплатити заборгованість із щомісячної допомоги на дитину відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 лютого 2014 року по 31 березня 2016 року.

Як встановлено, постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2012 року, у справі № 2-А-768/2011р дії УПСЗН Ічнянської райдержадміністрації Чернігівської області визнано неправомірними та зобов'язано нараховувати і виплачувати на користь ОСОБА_1 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щомісячну допомогу на ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат з урахуванням виплачених сум за період з 29 жовтня 2010 року та проводити перерахунок виплат в зв'язку із збільшенням мінімального розміру заробітної плати.

Суд звертає увагу, що у вказаному рішенні визначена лише дата, з якої особа має право на отримання щомісячної допомоги та не вказана кінцева дата. За загальним правилом це означає, що допомога повинна виплачуватись один раз на місяць до настання обставин, з якими закон пов'язує припинення виплати такої пенсії чи виплату її в іншому розмірі.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що починаючи з 01 лютого 2014 року відповідач не має обов'язку виплачувати допомогу ОСОБА_1, оскільки вона знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 (з 04 квітня 2013 року), а також з 01 лютого 2014 року знята з обліку пільгових категорій населення та її особові рахунки закриті у зв'язку з вибуттям останньої на постійне місце проживання до м. Чернігова.

Проте, суди не дослідили усі зібрані у справі докази.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 надала, зокрема, копію ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2014 року у справі у справі № 2-А-768/2011р, з якої вбачається, що постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2011 року роз'яснено та зазначено, що відповідача зобов'язано нараховувати та виплачувати позивачу допомогу на сина до досягнення ним 18 років.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що судове рішення у справі № 2-А-768/2011р, з урахуванням його роз'яснення, зобов'язує відповідача виплачувати їй спірну допомогу до досягнення сином 18 років.

Згідно з частинами 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, в порушення вказаних норм суди попередніх інстанцій не дослідили зміст ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2014 року у справі № 2-А-768/2011р.

Суд касаційної інстанції, відповідно до положень частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Пунктом 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції повністю з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року у справі № 733/569/16-а скасувати повністю і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду