Справа № 465/498/18
Суддя: Кузь В. Я.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 606634 від 15.11.2017 року про притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП., -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 606634 від 15.11.2017 року про притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Свою заяву мотивує тим, що 22.10.2017 року по вул. Зелена у м. Львові , перед заправкою ОККО він наздогнав тролейбус, що рухався із швидкістю 30 км/год та вирішив здійснити його обгін. Під час даного маневру, він перетнув лівим колесом автомобіля лінію 1.1. дорожньої розмітки. На вимогу працівників поліції був зупинений ним ще до завершення маневру. Вважає, що правила дорожнього руху ним порушено не було, оскільки відповідно до п.34 ПДР України, дозволяється перетинати лінію 1.1. для обгону транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше ніж 30 км/год.

15.11.2017 року він звернувся до Управління патрульної поліції із вимогою надати докази його вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення, однак отримав відповідь щодо несправності жорсткого диску із відеоматеріалами. Просить скасувати постанову.

Ухвалою судді від 09.02.2018 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відтак, сторони в судове засідання не прибули. При цьому відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву та письмових доказів на спростування доводів позивача.

Дослідивши матеріали справи та докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до переконання, що позивач звернувся до суду в межах позовних вимог на оскарження процесуальних документів даної категорії , а позовні вимоги слід задоволити.

Так, судом встановлено, що 15.11.2017 року, інспектором взводу 2 роти 3 батальйону 4 УПП у м. Львові лейтенантом поліції ОСОБА_2 складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії АР № 606634 від 15.11.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, з накладенням штрафу в розмірі 255 грн..

Згідно даної постанови ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки ОСОБА_3 д.н.з. НОМЕР_1, 22.10.2017 року о 10 год. 50 хв. у м. Львові по вул. Зелена, 287 не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1., перетнувши її, чим порушив п.п. 8.5.1. ПДР України.

Разом з тим, у постанові відсутні дані про фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також на підставі яких доказів дане правопорушення підтверджується.

Позивач свою вину заперечує та вважає, що постанова складена з грубим порушенням процесуальних норм.

Відтак, суд враховуючи сукупність матеріалів справи та пояснення позивача, визнає дану постанову такою, що не відповідає вимогам ст. 283 КпАП України, у зв'язку з чим, така постанова відповідно до вимог ч. 3 ст. 293 КУпАП підлягає скасуванню.

Так, постанова складена представником відповідача не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП , оскільки в ній не зазначено до якого органу належить посадова особа - інспектор поліції, що склав постанову. Згідно змісту постанови значиться, що розглядалися матеріали про адміністративне правопорушення, проте, які саме, у постанові не зазначено; покликання у постанові на ст. 33 КУпАП хоч і містяться, проте не враховані та не вмотивовані; зазначені у постанові фактичні обставини, які інспектор вважав встановленими, таким не відповідають; не враховано вимоги ст. 280 КУпАП; не розяснено позивачу його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що підтверджується змістом постанови ; інспектором в супереч вимогам ст.ст. 255, 257 КУпАП не складено протокол, не зважаючи на заперечення водія своєї провини, а також не зазначено свідків події .

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення та слугує доказом. Разом з тим, в порушення норм КУпАП, такі дії інспектором виконані не були.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що постанова підлягає скасуванню.

Приймаючи дане рішення , суд виходить виключно з норм національного законодавства та міжнародних договорів, що ратифіковані Україною .

Так, відповідно до норм статті 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративні правопорушення - є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративні правопорушення, поясненнями особи яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих , свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів при забезпеченні безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 даної норми закону, в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності , покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте в матеріалах справи відсутні докази спростування адміністративного позову, в розумінні ст. 251 КУпАП.

Згідно із ст.. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення , завданням адміністративного судочинства є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст.. 3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Обовязок поважати права людини закріплений також у ст.. 1 « Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», яка ратифікована Україною 09 листопада 1995 року, а відтак підлягає виконанню державними органами України.

Визначаючи завдання адміністративного судочинства, законодавець у ст.. 2 КАС України зазначив, що таким завданням є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади , органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Конституції України,; ст.ст. 2, 5 - 9, 11, 71, ч. 2 ст. 77, 132, 139, 241-246, 251 , 286 КАС України, Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2015 від 08 квітня 2015 року -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити .

Постанову серії АР № 606634 від 15.11.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п"ятдесят п"ять) грн., - скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку визначеному законом, протягом десяти днів з часу його проголошення через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь