Справа № 520/11075/16-а
Суддя: Саприкіна Ірина Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

15 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 520/11075/16-а

Провадження № 11-228за18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Саприкіної І.В.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_3 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року у справі за її позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси про визнання рішення неправомірним і зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

05 березня 2018 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року, у якій заявниця просить скасувати зазначене судове рішення та залишити без змін постанову Київського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2016 року й ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року.

В обґрунтування цієї заяви ОСОБА_3 зазначила, що постанова Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року ухвалена на підставі положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції, чинній на час прийняття рішення, а тому її заява повинна розглядатись за нормами, які діяли на той час.

Також, на її думку, після викладення КАС України в новій редакції Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), Велика Палата Верховного Суду повинна здійснювати перегляд судових рішень з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України у редакції, чинній на час прийняття рішення.

Проте вказана заява не підлягає розгляду Великою Палатою Верховного Суду з огляду на таке.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон № 2147-VIII та викладено КАС України в новій редакції, якою не передбачено процедури перегляду судових рішень, що визначалась главою 3 розд. 4 КАС України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи державної влади (…) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Частиною 3 ст. 3 КАС України в редакції Закону № 2147-VIII визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії(…).

Отже, при вирішенні питання щодо прийняття заяви про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року ВеликаПалата Верховного Суду керується положеннями КАС України в редакції Закону

№ 2147-VIII, оскільки таку заяву ОСОБА_3 надіслала до суду 27 лютого 2018 року, тобто після набрання чинності вказаним вище Законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року по справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року по справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду не може вважатися «судом встановленим законом» у розумінні ст. 6 Конвенції, оскільки положеннями КАС України в редакції Закону № 2147-VIII не передбачено процедури перегляду Великою Палатою Верховного Суду рішень суду касаційної інстанції за заявою учасника справи з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Крім того, судом установлено, що 10 січня 2018 року ОСОБА_3 зверталась до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року, яка містила ідентичні вимоги, як і в заяві, що є предметом цього розгляду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 16 лютого 2018 року відмовив ОСОБА_3 у відкритті провадження за її касаційною скаргою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року, у зв'язку з тим, що нормами КАС України в редакції Закону № 2147-VIII не передбачено процедури перегляду судових рішень з підстав, визначених ст. 237 КАС України в редакції, чинній на час прийняття рішення.

Ураховуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що заява ОСОБА_3 вже розглянута Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, за результатами якого постановлено судове рішення, яке є остаточним та не підлягає оскарженню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 333 КАС України в редакції Закону № 2147-VIII суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є (…) ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Отже, зважаючи на зазначені обставини та наведене правове регулювання спірних відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_3 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року слід відмовити.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 248, 328, 333 КАС України в редакції Закону № 2147-VIII, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_3 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року у справі за її позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді:

Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

В. І. Данішевська О. С. Ткачук

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

В. С Князєв О. Г. Яновська

Л. М. Лобойко