Справа № 345/3830/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/479/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2017 року, ухвалене суддею Мигович О.М. у м. Калуш, у справі №345/3830/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов"язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, у якому просив визнати дії щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 - протиправними, зобов'язати призначити пенсію по інвалідності відповідно до ч.2, ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру" №1797-VII від 14.10.2014, здійснити перерахунок та виплату різниці між пенсією, виплаченою згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пенсією, призначеною відповідно до ч.2, ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру №1697-VII від 14.10.2014 з дати прийняття кінцевого рішення по даній справі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 01.08.2005 працює в органах прокуратури на різних посадах. Загальний стаж роботи, який зараховується до вислуги років відповідно до ч.6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII станом на 01.11.2017 становить понад 12 років. 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності. На звернення позивача із заявою про призначення пенсії відповідно до ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, Калуським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області листом повідомлено про відмову у призначенні пенсії на заявлених умовах та роз'яснено про відсутність правових підстав для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Натомість відповідачем призначена пенсія позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що позивач з 27.09.2017 перебуває на обліку в Калуському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області як одержувач пенсії по другій групі інвалідності відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури регулюється Законом україни «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014. Однак з 01.06.2015 відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Відтак вважає, що з 01.06.2015 відсутні правові підстави для призначення пенсії працівникам прокуратури в порядку, передбаченому Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.08.2005 працює в органах прокуратури на різних посадах. На час звернення до суду стаж роботи, який зараховується відповідно до ч.6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2017 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, становить понад 12 років (а.с. 8-11). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0790448 ОСОБА_1 з 27.09.2017 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання (а.с.12).

Відповідно до довідки Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №4664 від 24.10.2017 позивач перебуває на обліку Калуському об"єднаносу управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області як одержувач пенсії по інвалідності ІІ групи загального захворювання з 27.09.2017.

На звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії відповідно до ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 (25.10.2017), листом Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №482/Ф-15 від 27.10.2017 у призначенні пенсії на заявлених умовах відмовлено. Відмова мотивована тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 скасовані норми ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014, яка регулювала пенсійне забезпечення працівників прокуратури (а.с.7).

Позивач, вважаючи дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, який набирав чинності з 15 липня 2015 року (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до ч.9 ст.86 Закону №1697-VII (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Частиною 6 ст.86 Закону №1697-VII передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_1 позивач з 01.08.2005 працює в органах прокуратури на різних посадах. На час звернення до пенсійного органу про призначення пенсії по інвалідності на підставі частини 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з встановленням інвалідності II групи, трудовий стаж позивача в органах прокуратури складав більше 12 років, що відповідачем не заперечується.

Згідно з ч.2 ст.86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Оскільки на момент звернення в Управління з заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи на підставі частини 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" позивач набув стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та йому встановлено інвалідність II групи за загальним захворюванням, ОСОБА_1 набув право на призначення пенсії відповідно до ч.9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

Водночас колегія суддів вважає необґрунтованими покликання скаржника на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII та скасування з 01.06.2015 норм щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії/довічне грошове утримання яких призначалися, зокрема відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015 (далі - Закон №213-VIII) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На час прийняття Закону №213-VIII та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, положеннями ст.50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, а відтак, п.5 Прикінцевих положень Закон №213-VIII підлягав застосуванню до положень Закону №1789-ХІІ і саме норми вказаного спеціального закону підлягали обмеженням та з урахуванням вказаних норм пенсія працівникам прокуратури призначалася відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 15 липня 2015 року із набранням чинності Закону України "Про прокуратуру" від №1697-VІІ від 14.10.2014, врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (ст.86 №1697-VІІ), а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії. Закон №1697-VІІ є спеціальним по відношенню до спірних правовідносин.

Закон №1697-VІІ було розроблено з урахуванням досвіду функціонування прокуратури в європейських державах, стандартів Ради Європи, а також висновків та рекомендацій, які надавалися Венеціанською Комісією щодо законопроектів про реформування прокуратури України (CDL-AD (2006)029 від 17 жовтня 2006 року, CDL-AD (2009)048 від 27 жовтня 2009 року, CDL-AD (2012)019 від 15 жовтня 2012 року).

Будь-які зміни до статті 86 Закону №1697-VII щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та на час розгляду справи не вносились. Положення Закону №1697-VII не визнані неконституційними та підлягають застосуванню.

Водночас, підстави позбавлення особи права на отримання пенсії відповідно до Закону №1697-VІІ встановлено ч.12 ст.86 Закону №1697-VІІ, де покликання на п.5 Прикінцевих положень Закону №213-VIII відсутнє.

Оскільки положення ст.86 Закону №1697-VII є чинними, а отже, повинні бути застосовані при призначенні пенсії позивачу як працівнику прокуратури України, за наявності на день призначення пенсії спеціальної вислуги років понад 10 років та встановленої у законному порядку компетентними органами ІІ групи інвалідності, відмову пенсійного органу у призначенні пенсії позивачу на підставі ч.9 ст.86 Закону №1697-VII з врахуванням вимог ч.2 та ч.6 ст.86 Закону №1697-VII слід визнати протиправною.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в межах спірних правовідносин вірним способом відновлення порушеного права позивача є зобов'язання Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ч.2, ч.9 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014, провести перерахунок та виплатити різницю між виплаченою пенсією відповідно до Закокону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та перерахованим розміром пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у резолютивній частині тексту оскаржуваної постанови має місце допущення описки в частині зазначення номера закону, відповідно до якого слід здійснити призначення та перерахунок пенсії позивачу «№1797-VII» замість вірного «№1697-VII», що підлягає виправленню відповідно до вимог ст.253 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2017 року у справі №345/3830/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 16.03.2018.