Справа № 802/1799/16-а
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

13 березня 2018 року
Київ

справа №802/1799/16-а

адміністративне провадження №К/9901/12549/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Шарапи В.М. (далі Суд),

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі командування Повітряних Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року, прийняту у складі головуючого судді Бошкової Ю.М., суддів Віятик Н.В., Мультян М.Б., та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року, прийняту у складі: головуючого судді Драчук Т.О., суддів Загороднюка А.Г., Полотнянка Ю.П.,-

в с т а н о в и в :
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в Вінницький окружний адміністративний суд з позовом до Міністерства оборони України в особі командування Повітряних Сил Збройних Сил України (далі МО України в особі командування ПС ЗСУ, відповідач), військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) в якому просив:

зобов`язати командування ПС ЗСУ в особі командира ВЧ НОМЕР_1 виконати встановлені законом дії направлені на його звільнення з військової служби.

Позов мотивований тим, що строк дії контракту, укладеного між позивачем та МО України в особі командування ПС ЗСУ, закінчився 27 жовтня 2016 року, і з урахуванням висновків, викладених у свідоцтві про хворобу №625/50 від 06 жовтня 2016 року, та відсутності бажання укласти новий контракт, відповідач зобов`язаний його звільнити з військової служби.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з того, що у зв`язку з оголошенням мобілізації і настанням особливого періоду, військовослужбовці Збройних Сил України не звільняються та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації.

Судами також визнано, що відмовляючи позивачу у припиненні дії контракту позивача, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, при цьому права ОСОБА_1 не порушено.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності редакцією Кодексу від 03.10.2017 року, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 січня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_1 надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 12 березня 2018 року прийнята до провадження та призначена до попереднього розгляду у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.

У своїй касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року, прийнявши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Також позивач просив суд касаційної інстанції відшкодувати заподіяну моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 вказує, що рішення судів першої і апеляційної інстанцій прийняті із порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до порушення його конституційного права на працю, яку він має право вільно обирати або на яку вільно погоджуватися. Зазначає, що судами не правильно застосовано положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII.

Відповідачами заперечення на касаційну скаргу не подано.

Касаційна скарга має бути залишена без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 серпня 2011 року між позивачем та МО України в особі командування ПС ЗСУ укладено контракт на проходження військової служби терміном 5 років з 27 жовтня 2011 року по 27 жовтня 2016 року.

Відповідно до висновків військово лікарської комісії, викладених у свідоцтві про хворобу №625/50 від 06 жовтня 2016 року капітан ОСОБА_1 (за професією парашутист) не придатний до парашутних стрибків та обмежено придатний до військової служби.

21 жовтня 2016 року позивач звернувся до начальника відділу організації пошуково рятувального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з лав Збройних Сил України. Підставами для звільнення зазначив закінчення строку дії поточного контракту та незадовільний стан здоров`я.

22 жовтня 2016 року із позивачем проведено співбесіду та повідомлено про відсутність підстав для його звільнення у зв`язку із закінчення строку дії контракту.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 26 жовтня 2016 року №186 ОСОБА_1 продовжено термін проходження військової служби за контрактом з 27 жовтня 2016 року до закінчення особливого періоду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, Суд виходить з положень і законодавства, зокрема: Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ), Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153), в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII оголошено часткову мобілізацію.

Відповідно до пунктів 3-5 частини 1 статті 1 Закону № 3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Згідно з положеннями пункту 2 частин 9 статті 23 Закону № 2232-XII у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Положеннями пунктів 1 3 частини 8 статті 26 Закону № 2232-XII визначено обставини звільнення військовослужбовців, зокрема, під час особливого періоду, під час воєнного стану та після прийняття рішення про демобілізації.

Відповідно до пункту «б» частини 8 статті 26 Закону № 2232-ХІІ під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Крім того, особливості проходження військової служби, в особливий період встановлені розділом XIV Положення № 1153.

Відповідно до підпункту 2 підпункту 252 Положення № 1153 у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку військовослужбовців, визнаних за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та в запас за підставами, що відповідають підставам звільнення, визначеним частиною восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У свідоцтві про хворобу №625/50 від 06 жовтня 2016 року зазначено, що позивач є обмежено придатний до військової служби, а, отже, відсутності бажання продовжувати військову службу, не свідчить про наявність підстав, визначених статтею 26 Закону № 2232-ХІІ та пункту 252 Положення № 1153, що дають право на звільнення під час особливого періоду.

Вимоги касаційної скарги про відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень не можуть бути задоволені, оскільки, такі вимоги не були заявлені позивачем в суді першої інстанції та не були предметом перегляду в судах попередніх інстанцій.

За таких обставин, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та задоволення вимог касаційної скарги.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, підстави для їх скасування відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а згадані судові рішення без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд,
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року,у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач (підпис) В.М. Бевзенко

Судді (підпис) Н.А. Данилевич

(підпис) В.М. Шарапа

З оригіналом згідно
Помічник судді С.Л. Семяніста