Справа № 826/5090/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2018 року № 826/5090/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаДержавної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра"
проскасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.11.2016 №.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем норм Податкового кодексу України є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб в сумі 83 720,41 грн. Враховуючи зазначені обставин, контролюючий орган просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до положень ч.6 ст.128 КАС України (в редакції, чинній на момент переходу до розгляду справи в порядку письмового провадження), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача та третьої особи в судове засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження, а рішення постановлене з урахуванням п.10 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2016 року відповідачем, на підставі акта перевірки № 9836/26-51-13-06/ від 08.11.2016, прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення:

- , яким позивачу за порушення пп. 164.2.17, 176.1 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 104 820,51 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 83 720,41 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 21 100,10 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних санкцій, ґрунтується на наступних обставинах.

Так, під час перевірки відповідачем встановлено, що станом на 13.10.2016 ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві отримано лист від ПАТ КБ «Надра» №790 від 11.10.2016 щодо підтвердження інформації про суми виплачених доходів гр. ОСОБА_1 - суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням. У відомостях ДРФО ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих з них податків (ф.1-ДФ) за 2014 рік, у гр. ОСОБА_1 зазначений дохід за ознакою « 126» додаткове благо, склав 493 905,92 грн без визначення суми сплаченого податку.

Позивач, стверджуючи про необґрунтованість і неправомірність оскаржуваного ППР, посилається на те, що: 1) додатковим благом є виключно неповернута сума тіла кредиту (без відсотків, пені); 2) прощена сума боргу не є додатковим благом, адже в такому випадку позивач фактично не отримував доходу у грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі; 3) в абзаці «д» пп.164.2.17 ПК України мова йде про «основну суму боргу», тобто про тіло кредиту, адже ця сума отримується платником податків на руки; 4) в розрахунку 1-ДФ не відображена сума виплаченого позивачу та в подальшому прощеного тіла кредиту і позивачу незрозуміло, з яких сум вона складається (яка сума тіла кредиту, яка сума відсотків); 5) курс гривні по відношенню до долара США в період з 2008 по 2014 змінився вдвічі, внаслідок чого відсутня обставина отримання позивачем додаткового блага.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оскільки в рамках даної справи відсутній спір щодо числового значення нарахованого ПДФО, Суд вважає за необхідне надати правову оцінку обставинам наявності/відсутності підстав вважати суму списаної заборгованості додатковим благом.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та громадянином України ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від 01.07.2008 р. № 278/П/74/2008-840, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 91 571 доларів США 13 центів з кінцевим строком користування кредитом до 30.06.2028 року.

В подальшому, 27.02.2014 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 278/П/74/2008-840 від 01.07.2008 p.

Згідно п. 1.1, 1.2 та 1.3 Додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1, сторони дійшли згоди про те, що « 1.1. Незважаючи на інші положення Кредитного договору, Сторони домовились, що Позичальник до «27» лютого 2014 року зобов'язується погасити боргові зобов'язання в розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США 00 центів.

За умови належного виконання Позичальником п. 1.1 цього Додаткового договору Сторони домовились, що Банк здійснює:

- прощення залишку заборгованості Позичальника за Кредитним договором у розмірі, що існуватиме після виконання Позичальником зобов'язань, передбачених п. 1.1 цього Договору, станом на день укладення Сторонами цього Додаткового договору;

- відміну в повному обсязі нарахованої неустойки (пені, штрафи) у розмірі станом на день укладення Сторонами цього Додаткового договору.

Банк, виключно за умови належного та своєчасного виконання Позичальником зобов'язань, передбачених у цьому Додатковому договорі, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 51 892 долара США 32 центи, що за офіційним курсом долара США до української гривні, встановленого Національним банком України становить 493 905 грн. 92 коп. За умови виконання Позичальником зобов'язань за цим Додатковим договором та прощенням Банком в зв'язку з цим боргу у розмірі, визначеному цим Договором, Позичальник буде вважатись таким, що погасив свої зобов'язання по сплаті залишку заборгованості за кредитом перед Банком за Кредитним договором в повному обсязі».

Згідно п. 2.3 Додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1 передбачається, що «Підписанням цього Додаткового договору Позичальник підтверджує, що Банк повідомив його про необхідність відображення Суми прощеного боргу у річній податковій декларації».

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції від 23.02.2014, оскільки датою прощення боргу є 27.02.2014) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктами 164.1.2 та 164.1.3. Податкового кодексу України встановлено, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

У відповідності до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Відтак, обов'язок для сплати фізичною особою податку на доходи фізичних осіб від анульованого (прощеного) боргу, згідно абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, виникає за наступних обов'язкових умов: повідомлення кредитором щодо прощення кредитної заборгованості та отримання позичальником додаткового блага у формі суми анульованого боргу (що було виконано банком); включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного).

Як вже зазначалось, відповідно до п.2.3 Додаткового договору про внесення змін, підписанням цього додаткового договору Позивач підтвердив, що банк повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

В той же час, до 01.05.2015 відповідна річна податкова декларація за 2014 рік позивачем до контролюючого органу подана не була. При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач не звертався до суду з позовом про визнання Додаткового договору в частині п.2.3 недійсним; позивачем також не заперечується факт підписання особисто ним Додаткового договору.

Враховуючи те, що Банком дотримано вимог п. 164.2.17 в частині повідомлення кредитором боржника про прощення боргу, а відтак, з урахуванням вимог пп. 164.2.17 Податкового кодексу України, сума в розмірі 493905,92 грн підлягала включенню до оподатковуваного доходу платника податку, внаслідок чого нарахування позивачу суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 83 720,41 грн є цілком правомірним.

Посилання позивача на те, що: 1) додатковим благом є виключно неповернута сума тіла кредиту (без відсотків, пені); 2) в абзаці «д» пп.164.2.17 ПК України мова йде про «основну суму боргу», тобто про тіло кредиту, адже ця сума отримується платником податків на руки; 3) в розрахунку 1-ДФ не відображена сума виплаченого позивачу та в подальшому прощеного тіла кредиту і позивачу незрозуміло, з яких сум вона складається (яка сума тіла кредиту, яка сума відсотків), судом відхиляються, адже редакція абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України від 23.02.2014 не передбачала диференціації прощеного боргу на тіло кредиту та відсотки.

Посилання позивача на те, що прощена сума боргу не є додатковим благом, адже в такому випадку позивач фактично не отримував доходу у грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, судом відхиляються, як такі, що суперечать зазначеним вище положенням абзацу «д» пп.164.2.17 ПК України.

Посилання позивача на те, що курс гривні по відношенню до долара США в період з 2008 по 2014 змінився вдвічі внаслідок інфляції, судом відхиляються, адже норми профільного кодифікованого закону у сфері оподаткування, не ставлять в залежність обов'язок особи сплатити ПДФО від суми прощенного боргу (отриманого додаткового блага) від інфляційних коливань.

До того ж, підписуючи Додатковий договір, позивач самостійно висловив згоду на виконання його умов, з урахуванням курсу долара США по відношенню до гривні, станом на дату підписання цього Додаткового договору - 27.02.2014.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович