Справа № 2а/1570/4510/11
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2018 року

Київ

справа №2а/1570/4510/11

адміністративне провадження №К/9901/671/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

при секретарі: Горбатюку В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт»

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2011 (головуючий судді: Юхтенко Л.Р.)

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 (головуючий судді: Стас Л.В., судді: Турецька І.О., Косцова І.П.)

у справі № 2-а-1570/4510/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт»

до Державної податкової інспекції у місті Іллічівську

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» (далі - позивач, ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Іллічівську (далі - ДПІ, відповідач) в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ від 02.06.2011 № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), ст.ст. 138, 159, 161, 163, 195, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України, у редакції, до внесення змін Законом України від 03.08.2017), та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами не було досліджено обставини надходження ПДВ до Державного бюджету України, з посиланням на встановлення відсутності чого суд обґрунтував відмову у задоволенні позову; як у судовому процесі, так і під час перевірки не було встановлено обставин наявності або відсутності фактичного здійснення господарських операцій, за наслідками яких позивач сформував податковий кредит, достовірності документів, складних за їх наслідками; судами не було досліджено обставини законності проведення перевірки контролюючим органом та дотримання строків її призначення та проведення; а також не були прийняті до уваги доводи про невідповідність акту, складеного за наслідками перевірки нормам Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 р. за № 34/18772 (далі - Порядок № 984, втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727).

Заперечуючи проти касаційної скарги, ДПІ просить залишити її без задоволення як безпідставну. При цьому, доводи заперечення дублюють мотиви, викладені в акті перевірки.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для зменшення у податковому обліку позивача за грудень 2010 року від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 51974,00 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням від 02.06.2011 № , з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті документальної позапланової виїзної перевірки від 13.05.2011 № 1158/23-0303/24544710. Згідно з цим актом підприємство порушило норми пунктів 1.3, 1.7 ст.1, пункту 10.1 ст. 10, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, а саме завищено податковий кредит за грудень 2010 року на 51974,00 грн. за нікчемним правочином із поставки від ТОВ «Буденергоремонткомплект» послуг, у результаті чого завищено від'ємне значення грудня 2010 року на 51974,00 грн.

Як встановлено у судовому процесі, вказана перевірка була здійснена на підставі наказу начальника ДПІ у м. Іллічівську від 11.04.2011 року № 341 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, згідно декларацій з ПДВ за жовтень, листопад та грудень 2010 року. ТОВ «Іллічівський морський рибний порт», копію якого разом із направленням було вручено головному бухгалтеру позивача перед початком перевірки - 11.04.2011 (а.с.239, 241).

Відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК, у редакції. чинній на період проведення перевірки) документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від'ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова виїзна перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від'ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень;

Частиною 1 пункту 78.4 ст. 78 ПК встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки (частина 2 цієї статті).

З огляду на встановлення у судовому процесі обставин вручення позивачу наказу про проведення перевірки разом із направленням на перевірку перед її початком, суди зробили обґрунтований висновок про правомірність проведення перевірки позивача.

Як встановлено у судовому процесі, на підставі податкових накладних, виписаних від імені ТОВ «Буденергоремонткомплект», позивачем було сформовано податковий кредит за грудень 2010 року, суми якого приймали участь при визначенні від'ємного значення суми ПДВ у податковій декларації за грудень 2010 року.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, прийшов до висновку, що вказані правові норми пов'язують право платника податку на бюджетне відшкодування із безпосереднім надходженням цих сум ПДВ до Державного бюджету України. При цьому, обставини ненадходження цих сум суди встановили на підставі акту перевірки ТОВ «Буденергокомплект» від 25.03.2011 № 667/23-0302/31886082.

Однак, з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна погодитись.

Вищенаведені норми Закону № 168/97-ВР не ставлять у залежність право платника податку на отримання бюджетного відшкодування, від фактичної сплати сум податків до бюджету, постачальниками товарів (послуг) по всьому ланцюгу поставки, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність операцій з придбання ним товарів (послуг) у судовому процесі контролюючим органом не спростована. Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань.

Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені, як не встановлені обставини щодо наявності або відсутності фактичного виконання господарських операцій між позивачем та ТОВ «Буденергокомплект», з посиланням на які позивач сформував податковий кредит у грудні 2010 року, та суми якого приймали участь у визначенні суми від'ємного значення ПДВ за цей період та яка були зменшена згідно з оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

Обов'язкове встановлення факту поставки як підстави для включення сум ПДВ, вказаних в податкових деклараціях, до податкового кредиту відповідає правовій позиції Верховного Суду України по такій категорії спорів, висловленій, зокрема в постанові від 22.10.2010 у справі за позовом Приватного підприємства «Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській області, Головного управління Державного казначейства України у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Обставини щодо фактичного виконання поставки, як підстави для формування сум податкового кредиту, а також достовірності документів податкового обліку, наявність адміністративно-господарських можливостей постачальника здійснити поставку відповідно до частини 1 ст. 138 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) входять до предмета доказування при розгляді судом адміністративного позову стосовно правомірності рішення контролюючого органу про донарахування сум податкових зобов'язань із ПДВ та/або зменшення сум від'ємного значення суми ПДВ, та/або бюджетного відшкодування з цього податку.

У той же час, ці обставини не були встановлені судами попередніх інстанцій, хоча на їх підтвердження позивачем були надані відповідні докази та саме висновки ДПІ про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та ТОВ «Буденергокомплект» були підставою для зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту та від'ємного значення з ПДВ.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Більше того, судам слід ретельніше перевірити інші доводи позивача, якими він обґрунтовує свою правову позицію, а також доводи контролюючого органу, які стали підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Частиною 1 ст. 242 КАС України у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України (підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт» задовольнити.

Скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко