Справа № 361/7673/17
Суддя: Сердинський В. С.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 361/7673/17
Провадження № 2-а/361/155/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі судді Сердинського В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського міського відділу (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

установив:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Броварського міського відділу (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід II групи.

У 1986 році ОСОБА_1 перебував на службі в Броварському МВ ГУМВС України в Київській області на посаді міліціонера і був відряджений до зони відчуження м. Припять, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків зазначеної катастрофи з 26.04.1986 р. по 27.04.1986 р. і, де від впливу іонізуючого випромінювання, втратив здоров'я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом.

ОСОБА_1 отримав від Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження.

Згідно даної довідки, розмір заробітної плати ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження м. Припять за період з 26 по 27 квітня 1986 року, становить 63,30 крб.

Позивач звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок заробітної плати згідно із законодавством та надати нову довідку про отриману заробітну плату, одержаної за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Однак відповідач відмовив в задоволенні заяви позивача.

Вважає, що такі дії відповідача незаконні та суперечать чинному законодавству.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати протиправними дії Броварського МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку грошового забезпечення за участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в м. Припять, за період з 26.04.1986 р. - 27.04.1986 р. на підставі підпункту 3 п.1 ОСОБА_2 УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 р. №207-7, зобов'язати Броварське МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській провести ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, нарахувати та включити в довідку про грошове забезпечення за участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в м. Припять, за період з 26.04.1986 р. - 27.04.1986 р. на підставі підпункту 3 п.1 ОСОБА_2 УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7 заохочувальну премію в розмірі 400,00 крб. та надати довідку для предявлення в Пенсійний фонд, визначити розмір грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження в м. Припять, за період з 26.04.1986 р. - 27.04.1986 р. в розмірі 463,30 крб.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2017 року відкрито скорочене провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч. 1, 2, 4 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відзив на адміністративний позов, заяви чи клопотання від Броварського МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській до суду не дійшли.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Броварському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, також є інвалідом (ІІ група інвалідності) внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

У 1986 році ОСОБА_1 перебував на службі в Броварському МВ ГУМВС України в Київській області на посаді міліціонера і був відряджений до зони відчуження м. Припять, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків зазначеної катастрофи з 26.04.1986 р. по 27.04.1986 р. і, де від впливу іонізуючого випромінювання, втратив здоров'я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом.

ОСОБА_1 отримав від Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області довідку № 240 від 17.07.2015 р. про заробітну плату за роботу в зоні відчуження.

Згідно даної довідки розмір заробітної плати позивача за роботу в зоні відчуження м. Чорнобиль за період з 26 по 27 квітня 1986 року, становить 63,30 крб. При визначенні розміру заробітної плати не враховано премію, що призвело до зменшення грошового забезпечення.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_3 міського відділу (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з проханням провести перерахунок заробітної плати (грошового забезпечення) згідно із законодавством та надати нову довідку про отриману заробітну плату, одержаної за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Однак, відповідач відмовив в задоволенні заяви позивача, посилаючись на те, що отримана останнім одноразова грошова винагорода носить разовий характер і не є складовими грошового забезпечення та до картки про нарахування грошового забезпечення і довідки, виданої на підставі постанови ОСОБА_2 Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7, не включаються.

Згідно ч. 1 ст. 54 цього Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

ОСОБА_2 Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами, внесеними згідно з ОСОБА_2 КМУ № 112 від 25.03.2014 р., був затверджений «Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якого визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Обчислення пенсій відповідно до Закону здійснюється на підставі довідок про заробітну плату, які відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видаються установами та організаціями на підставі первинних документів (особових рахунків, відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату). Підставою для проведення розрахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження являються первинні документи про нараховану заробітну плату та фактичну тривалість роботи безпосередньо в зоні відчуження.

Видача довідок про заробітну плату проводиться підприємствами, установами та організаціями відповідно до первинних документів про період участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах повинні мати, а отже й надавати, виключно підприємства, де працювали ці особи, або їхні правонаступники. Інші підприємства, органи державної влади, тощо не можуть надавати довідок про заробіток по конкретних особах, які не працювали і не працюють у цих підприємствах, органах державної влади.

Якщо розрахунки не було проведено своєчасно, донарахування провадяться при наявності табеля робочого часу (в оригіналі) за період роботи в зоні відчуження, завіреного підприємством, установою чи організацією, що відповідали за проведення конкретних робіт в зоні відчуження, чи іншого документу первинного бухгалтерського обліку, складеного у рік виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Заробітна плата (грошове забезпечення) ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження виплачена без врахування вимог постанови ОСОБА_2 міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, а саме до складу грошового забезпечення не включено премію в розмірі 400,00 крб., нарахування якої передбачена підпунктом 3 п.1 ОСОБА_2 УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7.

У пункті 3 ОСОБА_2 Міністрів УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 року Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, на роботах, повязаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, вирішено виділяти в розпорядження міністерства енергетики і електрифікації СРСР для заохочення працівників підприємств, установ і організацій (незалежно від їх підвідомчої підпорядкованості), які безпосередньо беруть участь в роботах, повязаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, кошти. Розмір премії не повинен перевищувати 400 крб. на місяць (понад встановлені максимальні розміри премії).

Отже, з наведеного вбачається, що виконуючи роботу в зоні відчуження в період з 26 по 27 квітня 1986 року позивач мав право на отримання премії.

Оскільки позивач мав право на отримання премії за виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, а зазначена грошова винагорода не була нарахована та виплачена позивачу, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію за роботу в зоні відчуження в період з 26 по 27 квітня 1986 року у розмірі 400,00 крб.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, про що вказано в ухвалі від 16.03.2017 р. по справі № К/800/49848/15 та в ухвалі від 14.06.2017 по справі К/800/42484/15.

Крім того, ОСОБА_2 Міністрів УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 р. зазначено, що витрати, пов'язані з відрядженням всіх працівників, виробляються понад ліміти на службові відрядження і не обмежуються граничними асигнуваннями на ці цілі.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

Рішенням Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянки щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Вищий адміністративний суд України в довідці від 01 січня 2007 року за результатами вивчення та узагальнення судової практики перегляду Вищим адміністративним судом України в касаційному порядку судових рішень у справах Чорнобильської катастрофи; про пільгове оподаткування суб'єктів господарювання, що діють на територіях, які зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи зазначив, що якщо судом буде встановлено, що особа одержала певні кошти в період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як заробітну плату, а не у зв'язку з отриманням підвищеної дози радіації, позовні вимоги про зобов'язання здійснити перерахування пенсії з урахуванням зазначених сум підлягають задоволенню.

З наведених положень вбачається, що невидача запитуваної довідки породжує у позивача невизначеність щодо можливості в подальшому реалізувати право отримання належного йому розміру пенсійного забезпечення. Підставою для відмови у видачі вказаної довідки, з боку відповідача, не може слугувати відсутність необхідних первинних документів щодо оплати праці позивача у період його перебування у зоні відчуження, так як вини в тому позивача не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України, головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004).

Таким чином, доводи відповідача відносно того, що грошові винагороди носять разовий характер, а тому до розрахунку заробітної плати не включаються є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що аналогічна позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 10 грудня 2014 року по справі К/800/48786/14.

Отже, наділивши позивача певними соціальними гарантіями, що випливають з його статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліда із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, держава взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до Положення про Броварський МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області, затвердженого наказом Головного управління МВС у Київській області відділ є територіальним органом Головного управління МВС України в Київській області та йому підпорядковується, є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, володіє, користується та розпоряджається закріпленим за ним державним майном на праві оперативного управління.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» триває процедура ліквідації територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Відповідно до частини другої статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Разом з тим, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється (пункт 4 статті 105 Цивільного кодексу України).

Приймаючи до уваги, що Броварський МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області як юридична особа станом на день подачі позову не припинений, є самостійним розпорядником бюджетних коштів, а тому є належним відповідачем за позовними вимогами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями ст.ст. 2, 6, 77, 78, 90, 242, 243, 244, 245, 246, 257-263, 371 КАС України, п. 10 ч. 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р., Броварський міськрайонний суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Броварського МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку грошового забезпечення за участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в м. Припять, за період з 26.04.1986 р. - 27.04.1986 р. на підставі підпункту 3 п.1 ОСОБА_2 УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 р. №207-7.

Зобов'язати Броварське МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області провести ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, нарахувати, виплатити та включити в довідку про грошове забезпечення за участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в м. Припять, за період з 26.04.1986 р. - 27.04.1986 р. на підставі підпункту 3 п.1 ОСОБА_2 УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 р. № 207-7 заохочувальну премію в розмірі 400,00 крб. та надати довідку для предявлення в Пенсійний фонд.

Визначити розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження в м. Припять, за період з 26.04.1986 р. - 27.04.1986 р. в розмірі 463,30 крб.

Рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Сердинський