Справа № 826/6257/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2018 року № 826/6257/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до треті особиПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича 1. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» 2. Публічне акціонерне товариство «Омега Банк»
про визнання протиправним та скасування рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича (надалі - відповідач), треті особи: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», третя особа-1), публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк», третя особа-2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.06.2014 за індексним номером 13778507 щодо зміни умов обтяження нерухомого майна ОСОБА_1: квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2016 відкрито провадження у справі.

У зв'язку з припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала адміністративна справа, справу було повторно розподілено між суддями.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Григоровича П.О.

Враховуючи зазначене, ухвалою Суду від 10.05.2017 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.05.2017.

Розгляд справи відкладався, у зв'язку з необхідністю отримання додаткових доказів для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем в порушення положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, оскільки реєстрація прав на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги здійснено іншим приватним нотаріусом - відповідачем та за спливом значного часу після посвідчення відповідного договору, на підставі якого такі права виникли. На думку позивача, документом, що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно в спірній ситуації має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки.

Відповідач в судові засідання не з'являвся, письмових заперечень проти позову не надав. Через канцелярію суду надав витребувані в ухвалах Суду належним чином завірені матеріали реєстраційної справи.

Представник третьої особи-1 проти позову заперечував, про що надав відповідні письмові заперечення, в яких вказав, що на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги, діюче законодавство України не передбачало обов'язку нотаріуса (реєстратора) щодо внесення інформації про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою або відступлення прав за іпотечним договором до Державного реєстру іпотек в день укладення договору та тим самим нотаріусом, який засвідчував цей договір. Також, наголосив на тому, що позивачем не погашена заборгованість за кредитним договором.

Представник третьої особи-2 в судові засідання не з'являвся, письмових заперечень проти позову не надав.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень частини шостої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Відповідно до пунктів 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2007 між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (з 15.10.2007 змінив своє найменування на ПАТ «Сведбанк», а з 28.05.2013 змінив своє найменування на ПАТ «Омега Банк») (далі - банк) та ОСОБА_1 кредитний (далі - позичальник) укладено договір №2608/0807/71-013, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 130 000,00 дол. США на строк з 28.08.2007 по 27.08.2027 включно.

З метою забезпечення належного виконання кредитного договору від 28.08.2007 №2608/0807/71-013, між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір від 28.08.2007, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1.

Вказаний договір посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №кдз-4180.

Також, 28.08.2007 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. зареєстрована заборона відчуження зазначеного у договорі майна: трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, до припинення або розірвання іпотечного договору.

25.05.2012 між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №1306, 1307.

14.06.2014 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 13778507, яким змінено умови обтяження нерухомого майна ОСОБА_1: квартири АДРЕСА_1, а саме, іпотекодержателя з акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Позивач не погоджуючись із вказаною реєстраційною дією, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

При цьому, суд враховує те, що про наявність спірного рішення відповідача позивачу стало відомо 10.02.2016 (тобто, після отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), а тому при зверненні до суду з позовом 14.04.2016, позивачем дотримано строк, встановлений в часиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) для звернення до адміністративного суду.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із абзацом 1 частини п'ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Абзацом 2 частини першої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

В силу приписів частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нотаріус, як державний реєстратор прав на нерухоме майно,

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

- приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

- відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

- присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

- надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

- у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

- здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно пункту 11 Іпотечного договору від 28.08.2007 іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т. ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту Договору випадків Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі виконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 12 Іпотечного договору від 28.08.2007 визначено, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

- за рішенням суду;

- у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п. п. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що при цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, згідно частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною другою статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Між тим, в контексті частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що Законом України «Про іпотеку» передбачене позасудове врегулювання, яке має відображатися в іпотечному договорі, як застереження про задоволення вимог іпотекодержателя або здійснюватися згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню.

Дійсно, судом встановлено, що договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Проте, слід звернути увагу на обставини наявності чи відсутності повноважень для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Так, згідно пункту 5 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек №410, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 №410 (у редакції чинній на момент реєстрації договору іпотеки) встановлено, що державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» від 04.07.2012 №5037-VI статтю 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доповнено новою частиною дев'ятою наступного змісту: «Державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії».

Згідно пункту 1 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» від 04.07.2012 №5037-VI останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1 і 3 розділу I цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2013 року, та абзаців четвертого - шостого підпункту 12 пункту 4 розділу I цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2014 року.

Судом встановлено, що вказаний закон набрав чинності 08.08.2012 в частині доповнення частиною дев'ятою Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому, відповідно частини п'ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 передбачено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

На момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Тобто, повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.04.2016 №К/800/10620/16.

В контексті вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що нотаріальна дія щодо реєстрації права власності на підставі договору іпотеки за третьою особою мала вчинятися тим нотаріусом, яким посвідчено договір іпотеки.

При цьому, згідно відомостей Єдиного реєстру нотаріусів, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Морозова С.В., якою було посвідчено договір іпотеки, на даний час здійснює свою діяльність.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмітити, що у відповідача станом на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні повноваження для прийняття останнього, оскільки ним не вчинялися нотаріальні дії з нерухомим майном (квартирою), яке є предметом іпотеки.

Поряд з цим, відповідно до пункту 5-5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Суд погоджується з доводами представника третьої особи, що станом на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 була відсутня норма визначена в частині дев'ятої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», стосовно того, що «державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії».

При цьому, суд звертає увагу, що предметом судового розгляду в межах даної справи є саме рішення про державну реєстрацію в Державному реєстрі іпотек обтяження за реєстраційним №13778507 від 14.06.2014, станом на момент вчинення якої норма визначена в частині дев'ятої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», була чинною та підлягала обов'язковому застосуванню.

Окрім того, відповідачем як суб'єктом владних повноважень, не доведено суду, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу під час державної реєстрації обтяження - іпотеки на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., вчинено інші нотаріальні дії, зокрема, щодо нотаріального посвідчення права, яке ним зареєстровано.

При цьому, доводи представника третьої особи стосовно відсутності порушеного права позивача спростовуються наявними матеріалами справи, оскільки позивач є власником заставленого майна, а відтак державна реєстрації обтяження майна - трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, безпосередньо зачіпає права та законні інтереси позивача як іпотекодавця.

Так, в ході розгляду адміністративної справи судом встановлено, що спірне рішення прийнято відповідачем за відсутності на те повноважень та без дотримання вимог частини дев'ятої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (яка була чинною та підлягала обов'язковому застосуванню станом на момент державної реєстрації іпотеки - 14.06.2014).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 №826/25450/15, від 10.10.2017 №826/8437/16.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.06.2014 за індексним номером 13778507 щодо зміни умов обтяження нерухомого майна ОСОБА_1: квартири АДРЕСА_1.

Стягнути судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 21 коп. на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 04119, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович