Справа № 242/3379/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року справа №242/3379/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Токарева А.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача не зявився,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 29 листопада 2017 року у справі № 242/3379/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Авдіївка про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач, заявник) звернулась до Селидівського міського суду Донецької області з уточненим адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Авдіївка (далі відповідач, управління) про зарахування до спеціального стажу за вислугу років в подвійному розмірі період роботи у якості медичної сестри «Психіатричної лікарні м. Макіївки» з 11 серпня 1998 року по 30 червня 2014 року (а.с.1-2, 22-23).

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 29 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 38).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою на прийняте рішення з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що факт її роботи у медичному закладі, що дає право на отримання пенсії за вислугу років, підтверджується копіює трудової книжки та даними реєстру застрахованих осіб, з якого вбачається, що страхові внески закладом «Психіатрична лікарня № 1 м. Макіївки» сплачувалися щорічно (а.с.40-42).

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги, наполягала на її задоволенні.

В судове засідання не зявився представник відповідача, надав заперечення на апеляційну скаргу, просив відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, заслухавши пояснення позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2, виданий 09 лютого 2012 року Кіровським РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.4).

Згідно довідки № НОМЕР_3 від 06 липня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідач, Управління пенсійного фонду України в м. Авдіївка, є субєктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Управління Пенсійного фонду України та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Законом.

04 липня 2017 року позивач звернулась до управління із заявою про призначення пенсії за вислугу років працівнику охорони здоровя згідно п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу ХV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с.18-20).

Рішенням № 54 від 14 липня 2017 року управління відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугу років працівнику охорони здоровя згідно п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки період роботи позивача в «Психіатричній лікарні № 1 м. Макіївки» медичною сестрою з 11 серпня 2008 року по 30 червня 2014 року не зараховано до пільгового стажу роботи по вислузі років в подвійному розмірі із-за відсутності пільгової довідки, також відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадянських формувань підприємство знаходиться у м. Макіївка, яке відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ (а.с.18-20).

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття управлінням рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з абзацом 2 частини 16 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців (абз.1, 2).

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено Постановою Кабінет міністрів України від 04.11.1993 року № 909 з наступними змінами.

У розділі 2 вказаного Переліку «Охорона здоров'я» передбачено посади «лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)» у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги.

Відповідно до примітки 2 вказаного Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (із змінами) та Указу Президента України від 06 квітня 2011 року № 406 «Про Положення про Міністерство оборони України та Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України» Наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 № 871 затверджено Перелік закладів охорони здоров'я Збройних Сил України, чинний на час виникнення спірних правовідносин, яким передбачено лікарняні заклади - військовий госпіталь, філія госпіталю (усіх найменувань).

Зі змісту письмового заперечення на позовну заяву вбачається, що Управлінням не ставиться під сумнів віднесення посади та місця праці позивача до таких, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач вважає, що загальний страховий стаж позивача складає 21 рік 05 місяців 07 днів, пільговий стаж за вислугу років склав 18 років 01 місяць 16 днів.

Позивачу не зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років спірний період роботи позивача, а саме: в «Психіатричній лікарні № 1 м. Макіївки» медичною сестрою з 11 серпня 2008 року по 30 червня 2014 року, оскільки відсутня пільгова довідка, а також відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадянських формувань підприємство знаходиться у м. Макіївка, яке відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, визнано тимчасово окупованою територією.

На підставі вказаного, рішенням управління від 14 липня 2017 року № 54 було відмовлено позивачу у призначені пенсії за вислугу років.

Щодо зазначеного, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно з статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, положення якої кореспондують із статтею 48 Кодексу законів про працю України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться (ч.2 та 4 ст.48 Кодексу законів про працю України).

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 11 Порядку час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Відповідач в запереченнях зазначає, що згідно даних персоніфікованого обліку позивач з 01 січня 2007 року по 31 травня 2008 року знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку, а тому цей період також не можна зарахувувати до пільгового стажу по вислузі років, тобто цей період підлягає зарахуванню тільки до загального стажу роботи позивача.

Факт знаходження у відпустці по догляду за дитиною до 3-го віку позивачем підтверджено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, територіальними органами Пенсійного фонду обчислюється страховий стаж, який не є тотожний трудовому стажу (стажу роботи).

З набранням чинності Закону № 1058-IV (з 1 січня 2004 року) для призначення пенсії обчислюється страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до абзацу 5 частини 3 та частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відтак, трудовий стаж - це періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці, та який до 1 січня 2004 року зараховується як страховий стаж, а в подальшому - за умови сплати страхових внесків в сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

При обчисленні ж спеціального стажу, який є підставою для призначення пенсії за вислугу років, стаж роботи за період роботи як до, так і після 1 січня 2004 року зараховується у подвійному розмірі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дані персоніфікованого обліку щодо відсутності відомостей про сплату страхових внесків можуть бути підставою для неврахування періодів роботи особи до страхового стажу, однак не можуть впливати на обрахунок спеціального стажу, який є підставою для призначення пенсії за вислугу років. Право на пенсію за вислугу років законодавець обумовив наявністю спеціального стажу роботи на посадах та в закладах, перелік яких затверджено Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до п. «ж» частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Пенсійний фонд України у листі від 25.06.2008 року № 10842/02-10 зазначив, що час догляду за дитиною у період до 01 січня 2004 року зараховується до страхового стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3-річного та 6-річного віку. Починаючи з 01 січня 2004 року час догляду за дитиною, в даному випадку до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу у разі отримання відповідної допомоги (за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку). До спеціального й пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного і 6-річного віку (у разі оформлення відповідної відпустки).

Відтак до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного і 6-річного віку (у разі оформлення відповідної відпустки).

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років позивачу слід зарахувати періоди з 11 серпня 1998 року по 31 грудня 2006 року, 01 червня 2008 року по 30 червня 2014 року (в подвійному розмірі), з 01 січня 2007 року по 31 травня 2008 року - відпустка по догляду за дитиною до досягнення 3-х років ( в одинарному розмірі).

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років, тоді як розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 Закону № 1058-IVза формулою, залежно від стажу та заробітної плати. Алгоритм визначення такого розміру є аналогічний алгоритму визначення розміру пенсії за віком та залежить від страхового стажу та заробітної плати особи, з якої сплачено страхові внески.

При цьому, згідно з пунктом 7 частиною 16 статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків, у тому числі авансових платежів покладається на посадових осіб, які вчинили правопорушення.

Як вбачається з копії трудової книжки в позивач з 11 серпня 1998 року по 30 червня 2014 року працювала в «Психіатричній лікарні № 1 м. Макіївки» медичною сестрою, яка оформлена належним чином, записи у ній мають усі необхідні реквізити, що відповідачем не заперечується.

Крім того, в матеріалах справи містяться індивідуальні відомості про застраховану особу, позивача, за формою ОК-5, які засвідчені відповідачем, які підтверджують, що дійсно в період з січня 2000 року по 30 червня 2014 року установа проводила сплату страхових внесків до управління за позивача, як за робітника. При цьому, з даних відомостей вбачається сума заробітної плати для нарахування пенсії, кількість днів стажу в місяці, сплата страхових внесків, і що саме ці внески проводилися установою.

Як зазначає в апеляційній скарзі позивач вона не може отримати пільгову довідку, оскільки на даний час проводиться антитерористична операція в місті розташування установи на якому вона працювала та своєчасно не вивезено архів відділу адміністрації м. Макіївка, що спричинило залишення на непідконтрольній українській владі території архівного відділу.

Суд критично відноситься до висновку суду першої інстанції, що факт роботи позивача в спірний період в «Психіатричній лікарні № 1 м. Макіївка» підтверджується лише записами в трудовій книжці, проте на підтвердження предявлених вимог надано копію трудової книжки АМ № 057781 із записами від 01 серпня 1994 року, 15 лютого 1996 року та 15 лютого 1996 року та вважає його передчасним, оскільки судом не було вчинено дій для повного встановлення обставин у справі.

Аналізуючи встановлені обставини та норми законодавства. Які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку про підтвердження спеціального стажу позивача за вислугою років в подвійному розмірі у якості медичної сестри «Психіатричної лікарні м. Макіївки» періоду роботи позивача з 11 серпня 1998 року по 31 грудня 2006 року, з 01 червня 2008 року по 30 червня 2014 року, (в подвійному розмірі), з 01 січня 2007 року по 31 травня 2008 року (в одинарному розмірі).

Відповідно до викладеного, у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставин справи, з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального прав, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування судового рішення та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат, то, враховуючи положення частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в м. Авдіївка на користь ОСОБА_1 704 грн. (сімсот чотири гривні) сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,- суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 29 листопада 2017 року у справі № 242/3379/17-задовольнити частково.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 29 листопада 2017 року у справі № 242/3379/17- скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Авдіївка про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 за вислугу років в подвійному розмірі період роботи у якості медичної сестри «Психіатричної лікарні м. Макіївки» з 11 серпня 1998 року по 31 грудня 2006 року, з 01 червня 2008 року по 30 червня 2014 року.

В іншій частині позовних - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в м. Авдіївка на користь ОСОБА_1 704 грн. (сімсот чотири гривні) сплаченого судового збору.

Повне судове рішення складено та підписано 14 березня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати підписання та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_2