Справа № 826/4673/16
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4673/16 Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Епель О.В., Кузьмишина О.М.

Секретар судового засідання: Хаврат О.О.

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_2;

Апелянтів: Мартинчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.17р. у справі №826/4673/16 за позовом ОСОБА_5 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа: Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

у с т а н о в и в:

постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.17р. адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 22.02.16р. № 466-0 «Про звільнення ОСОБА_5.»; поновлено ОСОБА_5 на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві; стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.02.16р. по 06.12.17р. у розмірі 76 294,40 грн.; визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у м. Києві по не запропонуванню іншої роботи ОСОБА_5 одночасно з попередженням про звільнення.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Відповідачі та Третя особа подали апеляційні скарги, у яких просять суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Свої вимоги апелянти мотивують тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що Позивача було звільнено у порядку та у спосіб передбачений чинним законодавством України, з дотриманням встановленої процедури, зокрема по спливу двох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення, з урахуванням усіх обставин та показників продуктивності праці Позивача на займаній ним посаді. Позивачу було запропоновано вакантні посади по виходу його з лікарняного, втім від запропонованих посад Позивач відмовився. Судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права розглянуто справу в порядку письмового провадження.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційних скарг.

Представник Позивача у судовому засіданні заперечив доводи апеляційних скарг, просив суд залишити апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційні скарги Відповідачів та Третьої особи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та вірно установлено судом першої інстанції, Позивач проходив державну службу на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

09.11.15р. Позивача попереджено про наступне звільнення із займаної посади у зв'язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності працівників ДПІ у районах ГУ ДФС у м. Києві, втім вакантних посад йому запропоновано не було.

Після виходу Позивача з лікарняного, 22.02.16р. йому було запропоновано перелік вакантних посад у Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, втім від запропонованих посад ОСОБА_5 відмовився.

Листом Головного управління ДФС у м. Києві від 22.02.16р. № 1521/8/26-15-04-24 «Про звільнення» повідомлено ДФС України про зазначені обставини та направлено відповідні матеріали для вирішення питання про звільнення Позивача у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом ДФС України № 466-о від 22.02.16р. «Про звільнення ОСОБА_5.» Позивача звільнено з 22.02.16р. із займаної посади на підставі пункту 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із реорганізацією (а.с.31, том І).

Не погоджуючись із вказаним наказом, Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачами порушено процедуру звільнення Позивача із займаної ним посади.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 своєї постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як свідчать обставини справи, наказом ДФС України від 18.08.15р. № 620 «Про впровадження Концепції «Офіс аудиту ГУ ДФС у м. Києві» затверджено план заходів з реалізації Концепції, яким передбачено оптимізація штатної чисельності ДПІ у районах ГУ ДФС у м. Києві.

Наказами ДФС України від 08.09.15р. № 676 «Про внесення змін до наказу ДФС від 12.09.14р. № 129» та від 08.09.15р. № 677 «Про внесення змін до окремих наказів ДФС» затверджено Типову структуру ГУ ДФС у м. Києві та державних податкових інспекцій Головного управління ДФС у м. Києві, внесено зміни до загальної чисельності працівників Головного управління ДФС у м. Києві та державних податкових інспекцій Головного управління ДФС у м. Києві.

Наказами Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 14.09.15р. № 1772 «Про введення в дію структури Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві» та від 22.09.15р. № 1801 «Про введення в дію штатного розпису» введено в дію структуру та штатний розпис на 2015 рік Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, згідно з яким відбулося скорочення штатної чисельності та кількості штатних посад.

Так, штатним розписом ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві на 2014 рік від 28.11.14р. затверджено штат по структурному підрозділу керівництво (індекс № 26-57-00) у кількості 6 штатних одиниць, з яких 3 заступника начальника, а згідно штатного розпису на 2015 р. від 17.09.15р. затверджено штат по структурному підрозділу керівництво у кількості 5 штатних одиниць, з яких 3 заступника начальника; станом на 02.12.14р. та до реорганізації ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві (22.09.15р.) штатна чисельність складала 254 штатні одиниці, з 22.09.15р. штатна чисельність склала 203 штатні одиниці.

Отже, мало місце скорочення штату.

Частиною 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зазаначені вимоги застосовуються і до проходження публічної служби, оскільки спеціальними законами не врегульовані.

Частиною 2 статті 40 цього Кодексу установлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Правова позиція у спірних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-52а15 та від 04.08.2010 року у справі № 6-8884св10.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.11.15р. Позивача було попереджено про наступне вивільнення, що підтверджується його особистим підписом у графі «ознайомлений» (а.с.59, том І). Втім, одночасно з попередженням про наступне вивільнення, роботодавцем не було запропоновано Позивачу інших наявних вакантних посад.

Як вбачається з листа ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 22.02.16р. №944/8/26-57-04-15 адресованого ГУ ДФС у м. Києві, ОСОБА_5 були запропоновані всі вакантні посади ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві лише 22.02.16р. (у день звільнення) після його виходу з лікарняного (період лікарняного з 03.01.16р. по 20.02.16р.), від яких Позивач відмовився. До листа додано копію пропозицій вакантних посад наявних в ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Поряд з цим, судом першої інстанції встановлено, що на запит адвоката листом від 23.05.16р. № 5333/р/99-99-04-03-02 Державна фіскальна служба України надала інформацію щодо вакантних посад у центральному апараті ДФС, територіальних органах ДФС та спеціалізованих департаментах ДФС станом на 09.11.15р. та 22.02.16р. Перелік вакантних посад є значно ширший аніж ті, які були запропоновані Позивачу.

Отже, у Відповідача-1 були наявні вакантні посади в територіальних органах ДФС, які відповідали кваліфікації Позивача, однак такі запропоновані не були.

З наведеного вбачається, що Позивача було звільнено з посади без дотриманням вимог статтей 40 та 49-2 КЗпП України, чим порушено його на працю, що охороняється Конституцією України.

Дії Відповідачів по включенню у список лише частини вакантних посад не можуть вважатися виконанням обов'язку роботодавця визначеного ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України

Окрім того, частиною 2 статті 49-2 КЗпП України встановлено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації та особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що переважне право на залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації виникає у більш кваліфікованих працівників, які мають тривалий безперервний стаж роботи на відповідному підприємстві, установі, організації та працівникам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Разом з тим, Відповідачами не доведено суду того, що звільняючи ОСОБА_5 із займаної ним посади були враховані обставини, які надають йому переважне його право на залишенні на роботі, зокрема: тривалий безперервний стаж Позивача в податкових органах, постійне підвищення останнім кваліфікації. Крім того, Позивача було звільнено без врахуванням особливостей його сімейного стану, зокрема того, що на утриманні Позивача перебувають двоє малолітніх дітей.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивача було звільнено зі служби з порушенням встановленої законом процедури, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі є обґрунтованими.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.

За змістом пункту 2 цього Порядку середня заробітна плата у випадку вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню.

За даними довідки № 5253/Б/26-57-05-41 від 21.04.16р. середньомісячна заробітна плата ОСОБА_5 становила 2 089,99 грн., а середньоденна - 170,30 грн.

Отже, за час вимушеного прогулу за період з 23.02.16р. по 06.12.2017 р. (448 днів) на користь Позивача підлягають стягненню кошти у сумі 76 294,40 грн.

Доводи апелянтів про порушення судом норм процесуального права у зв'язку з розглядом справи в порядку письмового провадження не заслуговують на увагу. У матеріалах справи є заява Позивача та Відповідача-2 про розгляд справи у порядку письмового провадження, а тому судом із дотриманням вимог КАС України здійснено розгляд справи у порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній матеріалів.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційних скарг.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекція у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.17р. у справі №826/4673/16 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.17р. у справі №826/4673/16 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді Епель О.В.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови складений: 14.03.18

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Епель О.В.

Кузьмишина О.М.