Справа № 813/984/18
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

справа №813/984/18

16 березня 2018 року

м.Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Крутько Олена Василівна розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №832 від 12.10.2007 року.

Згідно ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом з'ясовано, що у позовній заяві позивач просить визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №832 від 12.10.2007 року.

Пунктом 1 вказаного рішення скасовано наступні розпорядження Личаківської районної адміністрації м.Львова:

від 29.06.1998 року №578 «Про переобладнання господарської будівлі під житло на вул.О.Теліги, 6»;

від 06.11.1998 року №1110 «Про присвоєння будинкового номера житловому будинку по вул..О.Теліги»;

від 11.10.2001 року №1354 «Про затвердження висновку ЛОДКБТІ та ЕО №1/2699 від 29.03.2001 року «Про визначення ідеальних долей між співвласниками будинку №6 по вул.О.Теліги, 6»,;

від 19.11.2001 року №1582 «Про оформлення права власності на 1/5 ідеальну частину будинку №6 і будинок №6А на вул.О.Теліги у м.Львові ОСОБА_3Г.».

Тобто, рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, які стали підставою реєстрації права власності на будинок №6а по вул.О.Теліги в м.Львові.

Приписами ст.15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, в разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на звернення до суду із застосуванням відповідного способу захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Частиною першою статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 393 ЦК України передбачена можливість захисту саме права власності шляхом визнання незаконним акта, яким порушується право власності. Відповідно до ч. 1 цієї статті, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК України визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач набула право власності на будинок №6а по вул.О.Теліги в м.Львові на підставі договорів купівлі-продажу часток будинку від 26.12.2014 року та від 27.12.2014 року, а оскаржуваним рішенням порушено її право як власника будинку.

Таким чином, аналіз фактичних обставин викладених позивачем у позовній заяві, дає підстави для висновку, що оскаржуваним рішенням скасовано документи на підставі яких оформлено право власності (тобто виник спір про право).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Постановою від 17 лютого 2015 року у справі №21-551а14, Верховний Суд України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що зазначені спірні правовідносини пов'язані із набуттям права власності, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи. Такі права оформлені відповідними документами. Даний спір не є публічно-правовим, тому має вирішуватись судом за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 170, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 (адреса: 79034, м.Львів, пр.-т. ОСОБА_4, 1/23, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір, сплачений відповідно до квитанції від 11.03.2017 року №28997 в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду судом загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду у п'ятнадцятиденний строк з дня її складення через Львівський окружний адміністративний суд.

Суддя Крутько О.В.