Справа № 308/10792/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1645/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представника громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2017 року у справі № 308/10792/17 (постанова ухвалена в м. Ужгороді судом в складі головуючого судді Придачук О.А.) за адміністративним позовом Ужгородського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 про примусове видворення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі Чопський прикордонний загін) звернувся до суду з позовом до громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 про примусове видворення.

Позивач просив примусово видворити з України громадянку Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2017 року позов задоволено.

Примусово видворено громадянку Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Постанову суду першої інстанції оскаржив представник відповідача - адвокат ОСОБА_3, подавши на неї апеляційну скаргу.

Посилається на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, без повного з'ясування усіх обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції не врахував вимог Закону України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03 вересня 2008 року. Вважає, що до громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 має застосовуватися реадмісія, а не примусове видворення відповідно до вимог статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 31 жовтня 2017 року та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Оскільки представник позивача подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, а інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, вважаючи, що таку може бути вирішено на підставі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не має законних підстав для перебування на території України, а тому підлягає примусовому видворенню.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що 29 жовтня 2017 року громадянка Вєтнаму ОСОБА_2 була затримана прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Новоселиця» Чопського прикордонного загону під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. На момент затримання документів, що посвідчують особу, не мала.

30 жовтня 2017 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 за межі України, яке затверджене т.в.о. начальника Чопського прикордонного загону.

Згідно з частиною 2 статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 26 цього Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною 1 статті 30 цього Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Згідно з частиною 3 цієї статті іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Законом України від 03 вересня 2008 року № 359-VI було ратифіковано Угоду про реадмісію громадян обох держав, укладену між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам .

Вказана угода визначає порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.

Відповідно до пунктів 1-2 статті 1 Угоди на запит однієї Договірної Сторони, інша Договірна Сторона здійснює реадмісію осіб, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в'їзду чи перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони, далі - осіб, які підлягають реадмісії.

Запитуюча Договірна Сторона негайно та без будь-яких спеціальних процедур здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки компетентними органами не є громадянами держави запитуваної Договірної Сторони або не відповідають вимогам, передбаченим у статті 2 цієї Угоди.

Відповідно до статті 4 Угоди Запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації.

Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати.

Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає застосування процедури реадмісії лише у випадку затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Натомість Угодою передбачено застосування процедури реадмісії щодо всіх громадян обох держав, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в'їзду чи перебування на території запитуючої держави.

Таким чином, громадяни Республіки В'єтнам, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають реадмісії, що в свою чергу виключає можливість застосування до них процедури примусового видворення, а відповідно й затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Отже, органи охорони державного кордону не вправі звертатись до суду з позовами про примусове видворення громадян Республіки В'єтнам, а відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про примусове видворення громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 є помилковим.

Суд першої інстанції на вказані обставини та норми чинного законодавства належної уваги не звернув та помилково задовольнив позовні вимоги прикордонного органу, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2017 року у справі № 308/10792/17 скасувати та ухвалити нову постанову, якою Чопському прикордонному загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик