Справа № 1570/5621/2012
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року

Київ

справа №1570/5621/2012

адміністративне провадження №К/9901/2518/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представники позивача - Ніколава Н.А., адвокат Токарчук Б.І.,

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року (суддя - Колесниченко О.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2014 року (судді: Кравець О.О., Домусчі С.Д., Турецька І.О.) у справі №1570/5621/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рис Бессарабії» до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рис Бессарабії» (далі - позивач, ТОВ «Рис Бессарабії») звернулось до суду з позовом до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання неправомірними дій відповідача у частині нарахування суми основного платежу та штрафних санкцій за спеціальне використання води ТОВ «Рис Бессарабії» та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27 грудня 2011 року.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Рис Бессарабії» посилається на неправомірність нарахування грошового зобов'язання за спеціальне використання води, оскільки ТОВ «Рис Бессарабії» є виробником сільгосппродукції та, відповідно вторинним водокористувачем, а тому в силу положень статті 323 Податкового кодексу України, не є платником збору за спеціальне використання води, оскільки не використовує воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту та рибництва.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2014 року, задоволено адміністративний позов. Визнано неправомірними дії відповідача у частині нарахування суми основного платежу та штрафних санкцій за спеціальне використання води ТОВ «Рис Бессарабії». Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 27 грудня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що податковим законодавством не передбачено оподаткування збором за спеціальне використання води для зрошення сільськогосподарських угідь, а із врахуванням положень підпункту 324.4.6 пункту 324.4 статті 324 Податкового кодексу України, позивач не є платником вказаного збору.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу де, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2014 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Рис Бессарабії» в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків судів першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права оскільки позивач є вторинним водокористувачем, який здійснював використання води з ціллю поливу полів, а отже, у позивача наявний обов'язок сплати збору за спеціальне використання води отриманої від інших водокористувачів.

ТОВ «Рис Бессарабії» надало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства. Так, ТОВ «Рис Бессарабії» отримує воду від Кілійського управління водного господарства, а тому позивач не є первинним водокористувачем, що отримує воду шляхом забору води з водного об'єкту, тому є вторинним водокористувачем, який використовує отримані водні ресурси виключно для поливу зрошувальних земель на підставі договору, а тому не є платником збору за спеціальне водокористування.

Касаційний розгляд справи проведено в судовому засіданні, відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фахівцями контролюючого органу проведено позапланову виїзну перевірку товариства з ТОВ «Рис Бессарабії» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування збору за спеціальне використання води за період з 1 січня 2011 року по 30 вересня 2011 року, про що складено акт №1155/23-50/36837333 від 14 грудня 2011 року, яким встановлено порушення позивачем вимог пункту 326.1 статті 326, пункту 323.1 статті 323, пункту 324.1 статті 324, пункту 325.1 статті 325 Податкового кодексу України, у результаті чого, занижено нарахування збору за спеціальне використання води на суму 7 376 170,37 грн.

За результатами перевірки, контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № від 27 листопада 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: збір на спеціальне використання води у сумі 7 736 049,00 грн, з яких основний платіж - 7 376 170, 00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 359 879,00 грн.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до статті 1 Водного кодексу України, водокористування - це використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними.

Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води.

Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води і їх системах на умовах, що встановлюються між ними.

Розрізняють загальне та спеціальне водокористування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Рис Бессарабії» є сільськогосподарським підприємством, що займається виключно вирощуванням зернових та технічних культур, оптовою торгівлею зерном, насінням й кормами для тварин, розведенням тварин, виробництвом сільськогосподарської продукції, не має власних водозабірних споруд і отримує воду з водозабірних споруд первинного водокористувача - Кілійського управління водного господарства, а відтак, є вторинним водокористувачем.

Відповідно до статті 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Як встановлено частини 1 статті 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 10 червня 2011 року надано позивачу дозвіл на спеціальне водокористування для забезпечення виробничих потреб товариства, а саме отримання води від Кілійського управління водного господарства на зрошення сільгоспкультур.

Відповідно до вказаного дозволу на спеціальне водокористування основними показниками діяльності об'єкта водокористувача є площа зрошування земель 2 607,00 га, що свідчить про використання позивачем води для виробничих потреб.

Підпунктом 14.1.67 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що збір за спеціальне використання води - загальнодержавний збір (застосовується для розділу XVI цього Кодексу), який справляється за спеціальне: а) використання води водних об'єктів; б) використання води, отриманої від інших водокористувачів; в) використання води без її вилучення з водних об'єктів для потреб гідроенергетики і водного транспорту; г) використання води для потреб рибництва.

Відповідно пункту 323.1 статті 323 Податкового кодексу України, платниками збору є водокористувачі - суб'єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об'єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Відповідно до статті 324 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування збором є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання.

Об'єктом оподаткування збором за спеціальне використання води без її вилучення з водних об'єктів є: для потреб гідроенергетики - фактичний обсяг води, що пропускається через турбіни гідроелектростанцій для вироблення електроенергії; для потреб водного транспорту - час використання поверхневих вод вантажним самохідним і несамохідним флотом, що експлуатується (залежно від тоннажності), та пасажирським флотом, що експлуатується (залежно від кількості місць); для потреб рибництва є фактичний обсяг води, необхідної для поповнення водних об'єктів під час розведення риби та інших водних живих ресурсів (у тому числі для поповнення, яке пов'язане із втратами води на фільтрацію та випаровування).

Перелік обставин, за наявності яких збір за спеціальне використання води не справляється, наведений у пункті 324.4 статті 324 Податкового кодексу України.

Отже, збір за спеціальне використання водних ресурсів справляється саме за використання природного ресурсу всіма водокористувачами, окрім громадян при здійсненні ними загального водокористування.

Як випливає з уставлених судами обставин сплати, позивач використовує водні ресурсі у ході здійснення господарської діяльності, що є поза межами загального водокористування.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункт 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Таким чином, якщо юридична особа приватного права використовує обсяги води для господарської діяльності, направленої на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, з укладанням окремого договору на поставку води, збір за спеціальне використання води за обсяги фактично використаної води справляється.

Відтак, спеціальне водокористування включає використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, яке здійснюється юридичними особами для задоволення сільськогосподарських потреб (стаття 48 Водного кодексу України) та оподатковується збором, об'єктом оподаткування якого є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі (статті 324 Податкового кодексу України), який справляється (з вторинних водокористувачів) за використання води, отриманої від інших водокористувачів (абзац «б» підпункту 14.1.67 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, 323.1 статті 323 Податкового кодексу України).

Однак, задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку відносно того, що не є об'єктом оподаткування збором за спеціальне використання води з її вилученням з водних об'єктів, обсяг води, використаний для потреб сільськогосподарських підприємств, оскільки, в даному випадку, збір за спеціальне використання води справляється за використання позивачем води, отриманої від інших водокористувачів, що є відмінним від справляння збору за використанням води без її вилучення з водних об'єктів для потреб гідроенергетики і водного транспорту та помилкового було ототожнено судами попередніх інстанцій.

Отже, позивач є вторинним водокористувачем, який здійснює спеціальне використання води для задоволення сільськогосподарських потреб в процесі здійснення господарської діяльності, тому, у нього наявний обов'язок щодо сплати збору за спеціальне використання води, отриманої від інших водокористувачів.

Разом з тим, відповідно до положень пунктів 326.1, 326.2 статті 326 Податкового кодексу України, водокористувачі самостійно обчислюють збір за спеціальне використання води та збір за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики і рибництва щокварталу наростаючим підсумком з початку року, а за спеціальне використання води для потреб водного транспорту - починаючи з першого півріччя поточного року, у якому було здійснено таке використання.

Збір обчислюється виходячи з фактичних обсягів використаної води (підземної, поверхневої, отриманої від інших водокористувачів) водних об'єктів з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, лімітів використання води, ставок збору та коефіцієнтів.

За обсяги води, переданої водокористувачем - постачальником іншим водокористувачам без укладення з останніми договору на поставку води, збір обчислюється і сплачується таким водокористувачем - постачальником.

За змістом пункту 326.10 статті 326 Податкового кодексу України, обсяг фактично використаної води обчислюється водокористувачами самостійно на підставі даних первинного обліку згідно з показаннями вимірювальних приладів.

За відсутності вимірювальних приладів обсяг фактично використаної води визначається водокористувачем за технологічними даними (тривалість роботи агрегатів, обсяг виробленої продукції чи наданих послуг, витрати електроенергії, пропускна спроможність водопровідних труб за одиницю часу тощо). У разі відсутності вимірювальних приладів, якщо можливість їх встановлення існує, збір сплачується у двократному розмірі.

Разом з тим, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось дослідження правомірності обчислення нарахованого збору.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1 і 2 частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України ).

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій не встановили обставин які мають визначальне значення для правильного вирішення спору по суті, допустили порушення норм матеріального та процесуального права, а тому рішення судів ухваленні з порушенням положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, яка діяла на момент вчинення судом процесуальної дії) щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного суду України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2014 року у справі №1570/5621/2012 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова,

Судді Верховного Суду