Справа № 333/2371/17(2-а/333/137/17)
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

07 березня 2018 року
м. Київ
справа №333/2371/17(2-а/333/137/17)
адміністративне провадження №К/9901/2363/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Анцупової Т. О.,
суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу № 333/2371/17 (2-а/333/137/17)
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою Міністерства Оборони України на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року (у складі судді Круглікової А. В.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року, установив:

I. ПРОЦЕДУРА
1. У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Міністерства Оборони України, у якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства Оборони України щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням І групи інвалідності, внаслідок поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі Постанова КМУ № 499) та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням І групи інвалідності внаслідок поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 33-місячного грошового забезпечення
2. Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю відмови йому у виплаті одноразової грошової допомоги відповідачем, оскільки 17 вересня 2013 року позивачу встановлено І групу інвалідності довічно, а тому, на його переконання, саме з цієї дати останній набув права на отримання одноразової грошової допомоги в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
3. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково;
- визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням І групи інвалідності, внаслідок поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до постанови КМУ № 499 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року скасовано постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року та задоволено позов у повному обсязі;
- визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що оформлено протоколом № 26 від 24 березня 2017 року в частині відмови майору у запасі ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням І групи інвалідності, внаслідок поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до постанови КМУ № 499 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (пункт 11 протоколу № 26 від 24 березня 2017 року)
- зобов`язано Міністерство оборони України на підставі постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року у справі № 333/4921/16 призначити та забезпечити виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням І групи інвалідності, внаслідок поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до постанови КМУ № 499 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
5. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів, Міністерство Оборони України звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року з прийняттям нового рішення про відмову у позові.
6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 листопада 2017 року вказану касаційну скаргу залишено без руху.
7. 22 грудня 2017 року касаційну скаргу Міністерства Оборони України на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року у справі № 333/2371/17 (2-а/333/137/17) передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
8. Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2018 у зазначеній справі було відкрито провадження та установлено десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали для подачі відзиву на касаційну скаргу.
9. Позивач не подав відзиву до суду касаційної інстанції.
10. Скаржником у касаційній скарзі заявлено клопотання про участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, разом з тим, згідно вимог ст. 340, 343 КАС України, Суд дійшов висновку про можливість попереднього розгляду даної справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлено ухвалу від 05 березня 2018 року.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 в період з 17 жовтня 1962 року до 18 квітня 1963 року проходив військову службу в складі 391 окремого батальйону на території Куби, де ним було отримано поранення, внаслідок якого йому було встановлено безстроково інвалідність 1 «Б» групи, внаслідок поранення та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, що підтверджено довідкою Комунарського районного військового комісаріату, актом судово-медичного дослідження (обстеження) №1848, та довідкою МСЕК від 17 вересня 2013 року серії 10ААБ № 481167
12. У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 протокольним рішенням комісії Міністерства оборони України від 19 серпня 2016 року №71 в призначенні одноразової грошової допомоги як особі, звільненій з військової служби до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» і Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, за результатом вирішення адміністративного позову ОСОБА_1 . Комунарським районним судом м. Запоріжжя було прийнято 26 січня 2017 року постанову у справі № 333/4921/16-а, якою визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року, та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, і прийняти рішення у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
13. Зазначена постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року не оскаржувалася та набрала законної сили, що стало підставою для повторного звернення ОСОБА_1 у березні 2017 року до Міністерства оборони України з вимогою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.
14. У результаті 24 березня 2017 року комісія Міністерства оборони України прийняла та протокольно оформила рішення № 26, яким відмовила позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 03 липня 2006 року № 328-V, тобто, до запровадження виплати одноразової грошової допомоги, а інвалідність ОСОБА_1 встановлена до 01 січня 2014 року, тобто, до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому він не має права на одержання одноразової грошової допомоги.
15. Зазначене протокольно оформлене рішення відповідача від 24 березня 2017 року № 26 стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у цій справі.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Вирішуючи спір у цій справі по суті, суди попередніх інстанцій встановили, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянула документи ОСОБА_1 та прийняла відповідне рішення без врахуванням змісту постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року у справі № 333/4921/16-а, а саме, визнаного судом права ОСОБА_1 на отримання грошової допомоги у відповідності до чинних, на час виникнення такого права, положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 не з моменту звільнення з військової служби, а з моменту настання підстав для її отримання.
17. За наведених обставин, суд першої інстанції, спираючись на положення ст.129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка була чинною на час звернення до суду та розгляду справи), дійшов висновку про протиправність повторної відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги підстав, викладених у протоколі від 24 березня 2017 року № 26, тобто, без врахування змісту постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року у справі № 333/4921/16-а, що стало підставою для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії Міністерства Оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням І групи інвалідності, внаслідок поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до постанови КМУ № 499 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
18. Апеляційний суд в повному обсязі погодився з вищенаведеними висновками суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ № 499 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки за результатом аналізу фактичних обставин, отримання ОСОБА_1 поранення і захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах де велись бойові дії та встановлення йому інвалідності, а також порівняння цих обставин з нормами матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, Комунарським районним судом м. Запоріжжя в постанові від 26 січня 2017 року у справі № 333/4921/16-а було чітко зазначено про право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і затвердженого постановою КМУ № 499.
19. Відповідач по цій справі погоджуючись з рішенням суду у справі № 333/4921/16-а та не оскаржуючи його, у той же час формально поставився до виконання цього судового рішення, проігнорувавши в повному обсязі його зміст, внаслідок чого повторно вирішуючи на засіданні комісії 24 березня 2017 року вимогу ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, відповідач фактично спирався на раніше ухвалену ним же відмову ОСОБА_1 , і вдруге послався на звільнення останнього з військової служби до запровадження виплати одноразової грошової допомоги Законом від 03 липня 2006 року, та на встановлення йому інвалідності до 01 січня 2014 року.
20. Тобто, оборонне відомство навіть за умови визнання його рішення неправомірним постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року, чітко дотримуючись своєї позиції повторно допустив порушення прав позивача, як військовослужбовця, що гарантовані йому державою у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. При цьому, мотивуючи таку відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, відповідач послався на обставини, які насправді не мають відношення до спірного питання, та не навів жодного доводу щодо невраховування ним змісту постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року у справі № 333/4921/16-а.
21. Враховуючи наведене та недоведеність відповідачем у цій справі правомірності протокольно оформленого рішення комісії від 24 березня 2017 року № 26 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, апеляційний суд, керуючись ч. 2 ст. 71, ч. 1 і ч. 3 ст. 72 КАС України, підтвердив висновки суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням І групи інвалідності, внаслідок поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до постанови КМУ № 499 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
22. Одночасно, судом апеляційної інстанції наголошено, що позивачем фактично оскаржується саме відмова у виплаті йому одноразової допомоги, що оформлена протоколом засідання комісії МОУ № 26 від 19 серпня 2016 року, а тому, розуміючи різницю між «діями» і «рішенням» суб`єкта владних повноважень, суд першої інстанції зобов`язаний був, керуючись приписами ст. 11 КАС України, самостійно визначитися з належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача у цій справі, і не обмежуватися наведеними позивачем в прохальній частині вимогами щодо протиправності дій відповідача.
23. Оскільки судом першої інстанції було проігноровано принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, виходячи із встановлених по справі фактичних обставин, та підтвердження під час судового вирішення спору: права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги; наявності факту протиправності рішення відповідача від 19 серпня 2016 року № 26, чим саме і обґрунтовувалися вимоги ОСОБА_1 у цій справі, апеляційний суд визнав за необхідне вийти за межі зазначених ОСОБА_1 в прохальній частині позову вимог.
24. Виходячи за межі вимог позивача у цій справі, апеляційний суд встановив, що рішення від 19 серпня 2016 року № 26 було прийнято відповідачем: всупереч наданих йому повноважень та з використанням цих повноважень з неналежною метою; не обґрунтовано, тобто без урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; з проявою упередженого ставлення до ОСОБА_1 у своїх рішеннях та діях; не добросовісно, тобто без наміру реалізації владних повноважень задля досягнення поставлених законом цілей і справедливих результатів; нерозсудливо; а також без дотримання принципу рівності перед законом, і ігноруванням судового рішення та підходу, застосованого судом під час розгляду справи № 333/4921/16-а.
25. На підставі аналізу чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини та фактичних обставин справи, а також встановивши, що права позивача по цій справі були порушені не діями відповідача, а саме прийнятим рішенням комісії МОУ від 19 серпня 2016 року № 26, яким протиправно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням І групи інвалідності, внаслідок поранення та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії відповідно до постанови КМУ № 499 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутність чіткого формулювання позивачем вимоги про скасування протокольно оформленого рішення комісії Міністерства оборони України № 26 від 24 березня 2017 року не може слугувати перешкодою для скасування цього рішення адміністративним судом з підстав його протиправності, що і є належним способом захисту у розумінні ст.162 КАС України.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
26. Аргументуючи вимоги касаційної скарги відповідач звертає увагу на те, що суди попередніх інстанцій не врахували факту дотримання ним вимог чинного законодавства та порядку прийняття рішення від 19 серпня 2016 року № 26 та, відповідно, прийняли необґрунтовані та помилкові рішення на користь позивача. Вважає, що апеляційний суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог у даній справі з метою обрання належного способу захисту порушених прав позивача у межах спірних правовідносин.
V. ОЦІНКА СУДУ
27. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову та, серед іншого, погоджується з тим, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
28. Оскільки відповідач вдруге грубо порушив права позивача у цій справі та проігнорував судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, судова колегія вважає, що при розгляді даної справи апеляційним судом обґрунтовано обрано ефективний засіб захисту прав позивача з метою припинення протиправних дій з боку відповідача, як суб`єкта владних повноважень, при цьому правильно наголосивши, що при прийнятті відповідачем у подальшому відповідного рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у праві отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними дії та рішення відповідача.
29. Оцінюючи доводи скаржника, Суд виходить з того, що всі його доводи, викладені в касаційній скарзі досліджувалися судами попередніх інстанцій з наданням їм належної правової оцінки. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
30. Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
31. Відповідно до ст. 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.
32. Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
33. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
34. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
35. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
36. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.
Керуючись ст. 242, 341, 343, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу Міністерства Оборони України залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. О. Анцупова
Суддя В. М. Кравчук
Суддя О. П. Стародуб