Справа № 826/3968/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 березня 2018 року №826/3968/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової А.В., суддів Аблова Є.В., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві,

Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві,

Міністерства внутрішніх справ України,

Головного управління Національної поліції України у місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, скасування наказу про звільнення від 20.02.2017 о/с, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та стягнення інших сум,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України у місті Києві, в якому просить (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.10.2017):

1) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва №826/26753/15 від 16.01.2017, в частині негайного поновлення на роботі в період з 17.01.2017 по 31.01.2017 у розмірі 2575,87 грн., за час вимушеного прогулу;

2) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва №826/26753/15 від 16.01.2017 в частині негайного поновлення на роботі в період з 01.02.2017 по день фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи;

3) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва №826/26753/15 від 16.01.2017 в частині негайної виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з 17.01.2017 по день фактичного розрахунку, тобто по 04.05.2017 (по 234,17 грн. за кожен робочий день затримки) за 74 робочих дні затримки в сумі: 17 238,58 грн.;

4) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час роботи (вимушений прогул та вимушений простій з вини роботодавця) з 01.02.2017 по 20.02.2017 у розмірі 3278,38 грн. (234,17 грн.*14 робочих днів);

5) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь період затримки в розрахунку згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15 в частині виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу по 234,17 грн. за кожен робочий день з 06.04.2017 по день винесення рішення судом;

6) визнати протиправним наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України;

7) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з 06.11.2015 шляхом видачі відповідного наказу, введення відповідної посади до штатного розпису Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи. Наказ про поновлення допустити до негайного виконання;

8) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразилась у фактичному недопущенні позивача до роботи на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15;

9) визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції України у місті Києві за невжиття заходів по фактичному допуску ОСОБА_1 до роботи на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, не реагування на скарги позивача, самоусунення від виконання рішення суду та не запропонування посади в органах підконтрольних Міністерству внутрішніх справ України;

10) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за відсутність штатного розпису та не введення в штат ОСОБА_1 санкцію в розмірі 1 мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн.;

11) стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві моральну шкоду заподіяну ОСОБА_1 незаконним звільненням у розмірі середньомісячної заробітної плати останнього, яка становить 5034,75 грн. за кожен місяць вимушеного прогулу;

12) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 20.02.2017 по день поновлення на роботі;

13) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 5034,75 грн.;

14) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20.02.2017 по день фактичного розрахунку;

15) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати та інших виплат у розмірі 9600,00 грн.;

16) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за письмове неповідомлення про нараховані суми належні йому при звільненні 20.02.2017, санкцію у розмірі 1 мінімальної заробітної плати в сумі 3200,00 грн.;

17) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по день видачі наказу про поновлення 01.02.2017 до трудового стажу ОСОБА_1;

18) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по день видачі наказу про поновлення на роботі до вислуги років та страхового стажу ОСОБА_1;

19) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 01.02.2017 по день видачі наказу про звільнення 20.02.2017 до трудового стажу ОСОБА_1;

20) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 20.02.2017 по день поновлення на роботі до трудового стажу ОСОБА_1;

21) визнати протиправними дії керівника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за порушення трудового законодавства України та невиконання рішення суду від 16.01.2017 №826/26753/15 та притягнути останнього до адміністративної відповідальності;

22) визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві що виразились у неналежному оформленні трудової книжки ОСОБА_1 та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про внесення виправлень до трудової книжки ОСОБА_1 в частині:

а) зарахування трудового стажу за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по день поновлення на роботі;

б) внести виправлення у запис №4 із зазначенням дати внесення запису 20.02.2017 замість 06.11.2015;

в) доповнити запис №3 датою внесення відповідного запису, 01.02.2017;

г) у записі №4 зазначити посилання на пункт та статтю закону на підставі якого відбулося звільнення ОСОБА_1 та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати ОСОБА_1 виправлену, належним чином оформлену трудову книжку;

23) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за неналежне заповнення трудової книжки та за неповідомлення державної служби зайнятості про заплановане та фактичне вивільнення у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат у сумі 15 104,25 грн.;

24) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості - фінансової різниці за 7,8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06.11.2015 у розмірі 6 548,00 грн.;

25) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразилась у відмові розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та умисному невиконанні постанови Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2017 №826/26753/15;

26) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у місті Києві по виконанню постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15, згідно частини дев'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства, накласти штраф та зобов'язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві виконати рішення суду в частині розгляду питання щодо прийняття позивача на службу до поліції на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»;

27) стягнути з Головного управління Національної поліції України у місті Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду заподіяну ОСОБА_1 незаконною відмовою у прийнятті на службу до поліції у розмірі середньої заробітної плати, яка становить 5034,75 грн. за кожен місяць невиконання рішення суду, а саме постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 в частині, щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» з 05.04.2017 по день фактичного виконання;

28) зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України як головний орган, вжити заходів спрямованих на працевлаштування ОСОБА_1 в підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України центральний орган виконавчої влади - Національну поліцію України, яка є правонаступником ліквідованих територіальних органів внутрішніх справ України;

29) зобов'язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві, як правонаступника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві негайно прийняти ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України, як прибулого з Міністерства внутрішніх справ шляхом звільнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за пунктом 64 «з» «у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 та одночасно прийняти на службу до Головного управління Національної поліції України в місті Києві на умовах визначених пунктами 9,12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» на підставі його рапорту зареєстрованого в Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за вхідним №М-1647-ОП від 05.11.2015, шляхом видання наказу про призначення на рівнозначну чи вищу посаду, за його згодою, на обрану посаду, яку надати йому для вибору шляхом запропонування всіх вакантних посад в усіх підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції України в місті Києві підрозділах;

30) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити строк присвоєння спеціального звання ОСОБА_1 та видати наказ про присвоєння старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1 чергового спеціального звання «капітан міліції» з 31.08.2016, на підставі пункту 34 Положення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991;

31) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за 2 місяці згідно наказу Міністерства внутрішніх справ №453 від 20.04.2015 у розмірі 10 069 грн. 50 коп. (2*5034,75 грн.) та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за наступні 10 місяців виплати за спеціальним званням старший лейтенант міліції у розмірі 1150,00 грн (115 грн.* 10 міс.) всього 11 219,50 грн.;

32) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про установлення строку служби в органах внутрішніх справ для виплати відсоткової надбавки за вислугу років в якому врахувати період вимушеного прогулу з 06.11.2015 по день винесення рішення суду;

33) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за 2 невикористані відпустки за період з 06.11.2015 по 31.05.2017 у розмірі 10 211,40 грн.;

34) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 роки в період з 08.02.2011 по 06.11.2015 у розмірі 10 211,40 грн.;

35) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за ненадання відпустки згідно рапорту від 13.02.2017 санкцію в розмірі 1 мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн.;

36) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме затримки у виплаті компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 рік, тривалістю 60 календарних днів в період з 08.02.011 по 06.11.2015;

37) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 на користь різницю заробітної плати за час виконання нижчеоплачуваної роботи в зв'язку з незаконним переведенням на нижчу посаду за 6 місяці в період з 04.01.2015 по 04.07.2015 у розмірі 9 868,45 грн.;

38) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з дня звільнення, тобто з 06.11.2015 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі, як незаконно звільненого працівника;

39) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Міністерство внутрішніх справ подати звіт про виконання судового рішення згідно частин першої - п'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України та накласти штраф у випадку не подачі звіту.

40) зобов'язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві подати звіт про виконання судового рішення згідно частин першої - п'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України та накласти штраф у випадку не подачі звіту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017, які набрали законної сили, скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06.11.2015 №1009 о/с в частині звільнення ОСОБА_1, поновлено останнього на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, стягнуто на користь останнього суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо не запропонування ОСОБА_1 інших посад та не встановлення можливості подальшого використання на службі та зобов'язано Головне управління Національної поліції у місті Києві України в місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", проте вказане рішення в частині негайного виконання своєчасно не було виконано, а в іншій частині рішення взагалі не виконувалось.

Також, позивач наголошував на протиправності винесеного Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві наказу від 20.02.2017 №7 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з 06.11.2015 через скорочення штату, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості звільнення працівників заднім числом.

ОСОБА_1 наголошував на праві отримати компенсацію за невикористані відпустки та на неналежному оформленні трудової книжки.

Окрім того, позивач вказав, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві протиправно відмовилось розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та не запропонувало йому право вибору посади із наявних всіх вакантних посад в усіх підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції України у місті Києві, правонаступнику Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, підрозділах.

Також, позивач наголошував на праві отримання відшкодування завданих останньому збитків в результаті незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06.11.2015 №1009 о/с, скасованого постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15, які виникли у ОСОБА_1 перед Національною академією внутрішніх справ.

Ще однією з вимог позивача є зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити строк присвоєння спеціального звання ОСОБА_1 та видати наказ про присвоєння старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1 чергового спеціального звання "капітан міліції" з 31.08.2016, на підставі пункту 34 Положення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991, яка мотивована тим, що сплинув передбачений чинним законодавством трьохрічний строк, який необхідний для присвоєння чергового спеціального звання.

Представник Міністерства внутрішніх справ України проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з Міністерством внутрішніх справ України, а відтак жодних управлінських рішень відносно позивача міністерство не приймало, а відтак Міністерством внутрішніх справ України не порушено прав та інтересів ОСОБА_1. Також, він зазначив, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України винесено правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства. Представником наголошено, що згідно приписів пунктів 8, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону, а тому таке звільнення не потребувало попереднього попередження позивача про можливе вивільнення.

Окрім того, представником Міністерства внутрішніх справ України зазначено, що Національна поліція України не є правонаступником Міністерства внутрішніх справ України та не створена в результаті реорганізації останнього, а відтак у Міністерства внутрішніх справ України відсутні підстави для втручання у діяльність Національної поліції України та вчинення дій з працевлаштування працівників до її підрозділів.

Представник Головного управління Національної поліції у місті Києві проти задоволення позовних вимог заперечував, мотивуючи тим, що Головне управління Національної поліції у місті Києві є новоутвореним органом, а не правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. Представником вказано, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з Головним управлінням Національної поліції у місті Києві, а відтак останнім не порушувалися права та інтереси позивача.

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві проти задоволення позовних вимог також заперечував із посиланням на те, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 про поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць виконана відповідачем негайно, після отримання судового рішення, тобто після того, як про це судове рішення стало відомо суб'єкту владних повноважень. Всі інші позовні вимоги позивача, відповідач також вважає необґрунтованими через відсутність відповідних доказів та правових підстав для їх задоволення.

Представник Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві письмових заперечень проти позовних вимог суду не надав.

При вирішенні питання щодо сплати позивачем судового збору зі всіх позовних вимог судом враховано висновки постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 в адміністративній справі №826/26753/15 з аналогічних питань.

Під час судового розгляду адміністративної справи розгляд справи відкладався, а також оголошувалась перерва в порядку, визначеному статтями 137, 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні 08.11.2017 суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018 №826/3968/17 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з дня звільнення, тобто з 06.11.2015 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі як незаконно звільненого працівника, а також в частині зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з 06.11.2015 шляхом видачі відповідного наказу, введення відповідної посади до штатного розпису Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Питання щодо поновлення позивача на роботі внаслідок незаконного звільнення було предметом дослідження і вирішення в адміністративній справі №826/26753/15.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06.11.2015 №1009 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення ОСОБА_1; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо не запропонування ОСОБА_1 інших посад та не встановлення можливості подальшого використання на службі; поновлено позивача на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 37 347,00 грн.; стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 497,96 грн.; зобов'язано Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію"; допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково: постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.01.2017 в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними дій, що виразилися у фальсифікації інформації викладеної у службовій характеристиці, розповсюдження інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобов'язання начальника ГУ МВС України, МВС України та ГУНП в м. Києві письмово спростувати відомості, поширені у службовій характеристиці, та внесення змін до неї - скасовано, провадження в цій частині - закрито.

Абзац 5 та 6 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 - скасовано та викладено в наступній редакції:

«Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70251 (сімдесят тисяч двісті п'ятдесят одна гривня) грн. 00 коп.

Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 936 (дев'ятсот тридцять шість) грн. 68 коп.».

Абзац 10 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 щодо стягнення судового збору з позивача - виключено.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7000 (сім тисяч) грн.

В решті - постанову залишено без змін.

На виконання постанов Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15 Головним управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві 01.02.2017 прийнято наказ №4 о/с, яким поновлено ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління, із 06.11.2015, виплативши середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20.02.2017 №7 о/с звільнено із 06.11.2015 у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), згідно з підпунктом "г" (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" старшого лейтенанта ОСОБА_1 (НОМЕР_1), начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління.

Позивач не погоджуючись із наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20.02.2017 №7 о/с та з бездіяльністю з виконання постанов Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15 звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічна норма кореспондується в статті 1291 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15 набрали законної сили та є обов'язковими до виконання.

Згідно тверджень позивача, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 в частині негайного поновлення на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15 в частині виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу не були виконані належним чином.

Матеріали справи свідчать, що наказ №4 о/с про поновлення ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління із 06.11.2015 винесено Головним управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві 01.02.2017.

Вказане, на думку позивача, свідчить про порушення природи негайного виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15, оскільки наказ винесений не з 17.01.2017, а лише через місяць.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно, з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, відсутність у судовому рішенні вказівки на це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 №6-435цс15.

Матеріали справи свідчать, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 прийнята в порядку письмового провадження, тобто за відсутності представників сторін.

Згідно доводів представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, копія постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 надійшла на адресу юридичної особи лише 30.01.2017.

Таким чином, вказана постанова підлягала обов'язковому виконанню з дати отримання такої постанови суб'єктом владних повноважень, оскільки до моменту отримання і ознайомлення із судовим рішенням, тобто обізнаності щодо негайного виконання певного обов'язку, відповідач не міг його виконати.

В матеріалах справи наявна копія витягу з наказу від 01.02.2017 №4 о/с про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління із 06.11.2015 та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Так, суд звертає увагу, що наказ про поновлення позивача на службі від 01.02.2017 №4 о/с не є предметом судового оскарження, позивач не просить скасувати даний наказ, а отже він його влаштовує, тобто, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було виконано постанову Окружного адміністративного суд від 16.01.2017 №826/26753/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, а доводи щодо несвоєчасного виконання рішення суду в цій частині не приймаються до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, судове рішення було прийнято в порядку письмового провадження та наказ про поновлення було видано відповідачем, одразу після отримання постанови Окружного адміністративного суд від 16.01.2017 №826/26753/15.

Як зазначає позивач, присуджені постановами Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15 ОСОБА_1 виплати, не були здійснені ні Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ в місті Києві, ні Головним управлінням Національної поліції у місті Києві, що також відповідачами не спростовано та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції у місті Києві від 15.02.2017 №М-67/125/30/03-2017.

Проте, суд звертає увагу, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», а також прийнята на виконання цього Закону Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, згідно з частиною першою статті 75 вказаного вище Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною другою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Також відповідальність за невиконання рішення суду передбачено статтею 382 Кримінального кодексу України.

Таким чином, в даному випадку, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки виконання рішення суду в частині стягнення коштів з відповідача забезпечується шляхом здійснення процедури виконавчого провадження.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа із примусового виконання судових рішень в адміністративній справі №826/26753/15 (в частині, що не стосується негайного виконання судових рішень).

Відтак, позивачем не вчинено дій із забезпечення примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили. Суд наголошує, що позовні вимоги, у яких позивач просить: стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва №826/26753/15 від 16.01.2017, в частині негайного поновлення на роботі в період з 17.01.2017 по 31.01.2017 у розмірі 2575,87 грн., за час вимушеного прогулу; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва №826/26753/15 від 16.01.2017, в частині негайного поновлення на роботі в період з 01.02.2017 по день фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва №826/26753/15 від 16.01.2017 в частині негайної виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з 17.01.2017 по день фактичного розрахунку, тобто по 04.05.2017 (по 234,17 грн. за кожен робочий день затримки) за 74 робочих дні затримки в сумі: 17 238,58 грн.; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь період затримки в розрахунку згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15 в частині виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу по 234,17 грн. за кожен робочий день з 06.04.2017 до дня винесення рішення судом; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час роботи (вимушений прогул та вимушений простій з вини роботодавця) з 01.02.2017 по 20.02.2017 у розмірі 3278,38 грн. (234,17 грн.*14 робочих днів); стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь період затримки в розрахунку згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15 в частині виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу по 234,17 грн. за кожен робочий день з 06.04.2017 по день винесення рішення судом; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за відсутність штатного розпису та не введення в штат ОСОБА_1 санкцію в розмірі 1 мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн., є взаємопов'язаними та по своїй суті стосуються застосування до роботодавця відповідальності за не виконання рішення суду, а оскільки даним рішенням встановлено що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на службі виконано, а в іншій частині підлягає виконанню шляхом застосування процедури виконавчого провадження, то вказані вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати та інших виплат у розмірі 9600,00 грн., то вона не підлягає задоволенню, оскільки стосовно стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати та інших виплат у розмірі 9600 грн., встановлено, що санкції за порушення законодавства про працю (штрафи) накладає управління Держпраці на підставі винесених ними постанов у ході планової чи позапланової перевірки роботодавця. Виконання цих постанов покладається на Державну виконавчу службу. Однак, враховуючи, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві перестало здійснювати свою господарську діяльність ще з 07.11.2017, відтак ні планових ні позапланових перевірок Управління Держпраці не здійснювало, доказів прийняття відповідних постанов про стягнення санкцій не має.

Таким чином, з огляду на необґрунтованість зазначеної вище вимоги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправним наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України та зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України, позивача звільнено у запас Збройних сили України згідно з підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) з 06.11.2015.

Проте, суд звертає увагу що звільнення позивача за даним наказом є аналогічним звільненню, яке було предметом розгляду у справі 826/26753/15, тобто позивача звільнено тим же числом, а саме 06.11.2015 та з тих же підстав, а саме на підставі підпункту «г» пункту 64 (через скорочення штатів), хоча позивач виявляв бажання проходити службу в органах внутрішніх справ.

Постановою від 16.01.2017 826/26753/15 скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 06.11.2015, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 постанову Окружного адміністративного суду, якою скасовано наказ про звільнення позивача від 06.11.2015 в цій частині залишено без змін.

Отже, судами при розгляді аналогічного рішення про звільнення, встановлено його протиправність та скасовано, з огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачем допущено ті самі правопорушення, суд приходить до висновку, що наказ про звільнення ОСОБА_1 від 20.02.2017 №7 о/с є протиправним та підлягає скасування, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправними дій керівника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за порушення трудового законодавства України та невиконання рішення суду від 16.01.2017 №826/26753/15 та притягнути останнього до адміністративної відповідальності, то необхідно зазначити наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Матеріали справи свідчать, що по виконанню постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді (тобто в частині негайного виконання судового рішення) відкрито виконавче провадження.

Отже, відповідальність боржника за невиконання судового рішення передбачена вказаним законом, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав.

Що стосується вимог позивача, у яких ОСОБА_1 просить стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 20.02.2017 по день поновлення на роботі, то така вимога підлягає задоволенню, оскільки, як встановлено даним рішенням, позивача було незаконно звільнено наказом від 20.02.2017 №7 о/с.

Суд також враховує, що право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід'ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною його національного законодавства. Неправомірна бездіяльність щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу порушує право позивача на законне сподівання мати можливість користуватися своєю власністю, своєчасно і в повному обсязі і в порядку, визначеному законом, отримати належні йому кошти із бюджету при відсутності з його боку порушення закону.

Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, визначеними Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу IV вказаного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за останні два місяці вересень - жовтень 2015 року ОСОБА_1 отримав 10 069,50 грн.

За останні два місяці позивачем відпрацьовано 43 робочих дні, ( у вересні - 22 робочих дні, у жовтні - 21 робочих днів), відтак середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить - 234,17 грн. (10069,50 грн. / 43 робочі дні).

Отже, розрахунок суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у зв'язку з незаконним звільненням наказом від 20.02.2017 №7 о/с, проводиться з 20.02.2017 по 13.03.2018, що становить 266 робочих днів, а розмір суми середнього заробітку, що підлягає стягненню становить (266 робочих днів *234,17 грн.) - 62 289, 22 грн.

Що стосується вимог позивача, у яких ОСОБА_1 просить стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 5034,75 грн.; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20.02.2017 по день фактичного розрахунку; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за письмове неповідомлення про нараховані суми належні йому при звільненні 20.02.2017, санкцію у розмірі 1 мінімальної заробітної плати в сумі 3200,00 грн., то вони не підлягають задоволенню, оскільки колегією суддів встановлено, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20.02.2017 №7 о/с є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з Головного управління Національної поліції України у місті Києві на користь ОСОБА_1 моральної шкоди заподіяної ОСОБА_1 незаконною відмовою у прийнятті на службу до поліції у розмірі середньої заробітної плати, яка становить 5034,75 грн. за кожен місяць невиконання рішення суду, а саме постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 в частині, щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з 05.04.2017 по день фактичного виконання, то вказана вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

За визначенням статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд із цим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідачів; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди нормативно та документально не підтверджуються.

Що стосується позовної вимоги, у якій ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразилась у фактичному недопущенні позивача до роботи на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15, то вказана вимога є необґрунтованими, не підтвердженою належними доказами та такою, що не підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 незаконним звільненням, у розмірі середньомісячної заробітної плати останнього, яка становить 5034,75 грн., то враховуючи, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20.02.2017 №7 о/с про звільнення ОСОБА_1 є скасованим, крім того в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідачів; а також, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми, то вказана вимога не підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції України у місті Києві за невжиття заходів по фактичному допуску ОСОБА_1 до роботи на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, нереагування на скарги позивача, самоусунення від виконання рішення суду та незапропонування посади в органах підконтрольних Міністерству внутрішніх справ України, то вона також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, зі змісту постанов Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15 вбачається, що резолютивні частини вказаних рішень не містять зобов'язальних приписів для Міністерства внутрішніх справ України.

При цьому, Головного управління Національної поліції України у місті Києві зобов'язано розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Питання примусового виконання рішення суду врегульовано Законом України "Про виконавче провадження". Разом із тим, матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до суду із відповідною заявою, а також те, що судом видано на підставі цієї заяви виконавчий лист в частині примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15: "Зобов'язати Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію"."

Що стосується вимог, в яких позивач просить зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по день видачі наказу про поновлення 01.02.2017 до трудового стажу ОСОБА_1; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по день видачі наказу про поновлення на роботі до вислуги років та страхового стажу ОСОБА_1; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 01.02.2017 по день видачі наказу про звільнення 20.02.2017 до трудового стажу ОСОБА_1; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 20.02.2017 по день поновлення на роботі до трудового стажу ОСОБА_1, то вони є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки право позивача щодо зарахування вислуги років за час вимушеного прогулу не порушено, оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва №826/26753/15 від 16.01.2017 поновлено ОСОБА_1 на посаді, а тому після виконання зазначеного судового рішення, роботодавець має врахувати весь час вимушеного прогулу до вислуги років та трудового стажу.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразились у неналежному оформленні трудової книжки ОСОБА_1 та зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про внесення виправлень до трудової книжки ОСОБА_1 в частині:

а) зарахування трудового стажу за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по день поновлення на роботі;

б) внести виправлення у запис №4 із зазначенням дати внесення запису 20.02.2017 замість 06.11.2015;

в) доповнити запис №3 датою внесення відповідного запису, 01.02.2017;

г) у записі №4 зазначити посилання на пункт та статтю закону на підставі якого відбулося звільнення ОСОБА_1 та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати ОСОБА_1 виправлену, належним чином оформлену трудову книжку; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за неналежне заповнення трудової книжки та за неповідомлення державної служби зайнятості про заплановане та фактичне звільнення у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат у сумі 15 104,25 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з пунктом 2.4 зазначеної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, порядок ведення трудової книжки передбачає, що записи до неї вносяться на підставі відповідних наказів роботодавця, який, в свою чергу, у разі виникнення судового спору має бути прийнятий після набрання відповідним судовим рішенням законної сили.

З огляду на викладене, після скасування в судовому порядку оскаржуваного наказу в частині, що стосується ОСОБА_1 та поновлення його на посаді, відповідач зобов'язаний прийняти відповідний наказ, на підставі якого працівником кадрової служби будуть внесені відповідні записи до трудової книжки позивача, а тому зазначені позовні вимоги про спонукання відповідача внести такі записи є передчасними, носять характер превентивного захисту та задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості - фінансової різниці за 7,8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06.11.2015 у розмірі 6 548,00 грн., то суд зазначає наступне.

Враховуючи, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва №826/26753/15 від 16.01.2017, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06.11.2015, то зазначена вимога є обґрунтованою, та підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги, у якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразилась у відмові розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та умисному невиконанні постанови Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2017 №826/26753/15, то вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, суд наголошує на тому, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва №826/26753/15 від 16.01.2017 не було винесено рішення зобов'язального характеру відносно Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо зобов'язання розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", а навпаки, в рішенні встановлено, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві не наділене повноваженнями встановлювати відповідність осіб вимогам, які пред'являються до поліцейських.

Відтак, зазначена вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції України у місті Києві по виконанню постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 №826/26753/15, згідно з частиною дев'ятою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства, накладення штрафу та зобов'язання Головного управління Національної поліції України у місті Києві виконати рішення суду в частині розгляду питання щодо прийняття позивача на службу до поліції на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", то необхідно зазначити що дана позовна вимога також не підлягає задоволенню, оскільки, виконання рішення суду в цій частині забезпечується шляхом здійснення процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", або звернення до суду із відповідною заявою в межах адміністративної справи №826/26753/15, а отже позивач повинен вчинити дії щодо забезпечення примусового виконання рішення суду від 05.04.2017 №826/26753/15.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України як головного органу, вжити заходів спрямованих на працевлаштування ОСОБА_1 в підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України центральний орган виконавчої влади - Національну поліцію України, яка є правонаступником ліквідованих територіальних органів внутрішніх справ України, то вона не підлягає задоволенню, з огляду на те, що згідно із приписами Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, проведення добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, на підставі конкурсу.

При цьому, права позивача були захищені судом в адміністративній справі №826/3968/17, шляхом зобов'язання Головного управління Національної поліції у місті Києві України розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Національної поліції України у місті Києві, як правонаступника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві негайно прийняти ОСОБА_1 на службу до Національної поліції, як прибулого з Міністерства внутрішніх справ шляхом звільнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за пунктом 64 "з" "у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 та одночасно прийняти на службу до Головного управління Національної поліції України у місті Києві на умовах визначених пунктами 9,12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" на підставі його рапорту зареєстрованого в Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за вхідним №М-1647-ОП від 05.11.2015, шляхом видання наказу про призначення на рівнозначну чи вищу посаду, за його згодою, на обрану посаду, яку надати йому для вибору шляхом запропонування всіх вакантних посад в усіх підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції України у місті Києві підрозділах, то необхідно зазначити наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не може підміняти уповноважений орган, а саме Головне управління Національної поліції України у місті Києві у вирішенні питання щодо працевлаштування ОСОБА_1.

Також, суд звертає увагу, що в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 №826/26753/15 було вирішено питання щодо зобов'язання Головного управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», а тому суд приходить до висновку, що даним рішенням забезпечено належний та допустимий в межах закону захист прав позивача щодо вирішення питання про його майбутнє працевлаштування в органах поліції.

Що стосується вимог, у яких позивач просить суд зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити строк присвоєння спеціального звання ОСОБА_1 та видати наказ про присвоєння старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1 чергового спеціального звання "капітан міліції" з 31.08.2016, на підставі пункту 34 Положення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 та стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за 2 місяці згідно наказу Міністерства внутрішніх справ №453 від 20.04.2015 у розмірі 10 069 грн. 50 коп. (2*5034,75 грн.) та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за наступні 10 місяців виплати за спеціальним званням старший лейтенант міліції у розмірі 1150,00 грн (115 грн.* 10 міс.) всього 11 219,50 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 27 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114) спеціальні звання рядового і начальницького складу присвоюються особам, прийнятим на службу в органи внутрішніх справ, з урахуванням їх особистих якостей, спеціальної або військової освіти, рівня підготовки, службового досвіду та інших умов, передбачених цим Положенням (абзац перший).

Суд погоджується з твердженням позивача, що в разі поновлення особи на службі в зв'язку з незаконним звільненням, особа має право на відновлення всіх прав, які були порушені внаслідок такого звільнення, зокрема, і на присвоєння чергового спеціального звання.

Разом з тим, присвоєння чергового спеціального звання повинно відбуватись відповідно до вказаних вимог Положення №114, в тому числі, в разі поновлення особи на службі в зв'язку з незаконним звільненням.

Окрім того, повноваження щодо присвоєння спеціального звання є дискреційними повноваженнями відповідного керівника, оскільки таке питання вирішується з урахуванням особистих якостей, спеціальної або військової освіти, рівня підготовки, службового досвіду та інших умов.

Отже, вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про установлення строку служби в органах внутрішніх справ для виплати відсоткової надбавки за вислугу років в якому врахувати період вимушеного прогулу з 06.11.2015 по день винесення рішення суду, то вона є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог, в яких ОСОБА_1 просить суд стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за 2 невикористані відпустки за період з 06.11.2015 по 31.05.2017 у розмірі 10 211,40 грн. та стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за ненадання відпустки згідно рапорту від 13.02.2017 санкцію в розмірі 1 мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн., то суд зазначає наступне.

Як встановлено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 в адміністративній справі №826/26753/15 та даним судом рішенням, період з 06.11.2015 по 16.01.2017 та період з 20.02.2017 по 13.03.2018 визначено як вимушений прогул у зв'язку з незаконним звільненням ОСОБА_1 наказом від 06.11.2015 №1009 о/с, наказом від 20.02.2017 № 7 о/с, тобто позивач в дані періоди не працював, а відтак в нього не виникало права на відпустку, таким чином позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 роки в період з 08.02.2011 по 06.11.2015 у розмірі 10 211,40 грн. та стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме затримки у виплаті компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 рік, тривалістю 60 календарних днів в період з 08.02.011 по 06.11.2015, то необхідно зазначити наступне.

Згідно наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06.11.2015 №1009 о/с, старший лейтенант міліції ОСОБА_1 використав у повному обсязі відпустку за 2015 рік.

Отже відсутні будь-які підстави вважати, що відпустка за 2011-2014 роки позивачем не використана, окрім того матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували такий факт.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача, у яких останній просить зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Міністерство внутрішніх справ подати звіт про виконання судового рішення згідно частин першої - п'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України та накласти штраф у випадку неподачі звіту та зобов'язати Головне управління Національної поліції України в місті Києві подати звіт про виконання судового рішення згідно частин першої - п'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України та накласти штраф у випадку не подачі звіту, то необхідно зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час звернення позивача до суду), суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Як вбачається з вищенаведених норм Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду.

Вказана норма відповідає частині першій статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції після 15.12.2017) згідно з якою, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Виходячи з обставин даної справи, на даній стадії, суд не вбачає за необхідне зобов'язувати суб'єктів владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 72-77, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20.02.2017 №7 о/с.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 20.02.2017 по 13.03.2018 в сумі 62 289, 22 грн. (шістдесят дві тисячі двісті вісімдесят дев'ять гривень двадцять дві копійки).

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості - фінансової різниці за 7, 8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06.11.2015 у розмірі 6 548,00 грн. (шість тисяч п'ятсот сорок вісім грн. 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Аблов Є.В.

Мазур А.С.