Справа № 802/1107/17-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця
19 березня 2018 р. Справа № 802/1107/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,
суддів: Воробйової Інни Анатоліївни,
Мультян Марини Бондівни,
розглянувши в письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Південно-територіального квартирно-експлуатаційного управління про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:
07 липня 2017 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України від 26 травня 2017 року №358 про звільнення з військової служби у відставку полковника ОСОБА_1 з посади начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління;
поновити полковника ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю наказу тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України Руснака І.С. від 26 травня 2017 року № 358 про звільнення полковника ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі. На переконання позивача, оскільки він висловив бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, відповідно до медичного висновку приданий за станом здоров`я для проходження військової служби та службової характеристики має високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній посаді, виходячи з вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він повинен бути залишеним на військовій службі.
Проти вказаного адміністративного позову 17 серпня 2017 року відповідач подав письмові заперечення, у яких просив відмовити в задоволенні позову повністю. Свою позицію мотивує тим, що прийняттю рішення про звільнення ОСОБА_1 у відставку (за віком) передувало засідання атестаційної комісії Головного квартино-експлуатаційного управління Збройних Сил України, під час якого кожним начальником структурного підрозділу надано оцінку діяльності позивача як начальника КЕВ м. Вінниці за відповідним напрямом службової діяльності. Враховано, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності і має: три не зняті дисциплінарні стягнення: сувора догана та догани відповідно до наказів № 60 від 12 березня 2016 року, № 167 від 05 липня 2016 року та № 46 від 07 лютого 2017 року.
На підставі чого атестаційна комісія прийшла висновку, що в діяльності позивача як начальника КЕВ м. Вінниці мають місце непоодинокі факти неналежного виконання службових обов`язків, що є свідченням невисокого рівня його професійної підготовки та прийняла рішення про доцільність направлення документів позивача на звільнення з військової служби у відставку (за віком), що і було зроблено.
З огляду на викладене, на переконання відповідача, Міністерство оборони України під час видання оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому підстав для його скасування немає.
06 вересня 2017 року позивач подав заяву про зміну (збільшення) позовних вимог, у якій, зокрема, просив визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 14 червня 2017 року №111 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу КЕВ м. Вінниці.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року заяву позивача про зміну (збільшення) позовних вимог прийнято до розгляду та залучено в якості другого відповідача Південне територіальне квартирно-експлуатаційне управління.
Ухвалою від 19 вересня 2017 року Вінницький окружний адміністративний суд забезпечив адміністративний позов ОСОБА_1 шляхом зупинення дії наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2017 року №358 про звільнення з військової служби у відставку полковника ОСОБА_1 , начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління та дію наказу Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 14 червня 2017 року №111 про виключення зі списків особового складу.
Зазначені заходи забезпечення адміністративного позову скасовані ухвалою від 29 вересня 2017 року.
Відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року було зупинено провадження у зазначеній справі до одужання позивача.
Ухвалою від 28 лютого 2018 року Вінницький окружний адміністративний суд поновив провадження у справі та призначив її до судового розгляду 14 березня 2018 року.
В судове засідання учасники справи не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Водночас від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на наведене вище, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також достатність письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що 23 грудня 2015 року між позивачем та Міністерством оборони України укладено Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на по садах осіб офіцерського складу (далі - Контракт) на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рі шення про демобілізацію.
Відповідно до п. 4 даного Контракту сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна од ну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укла денні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
Згідно з наказом Міністра оборони України від 25 грудня 2015 року №1097 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління.
На початку травня 2017 року позивач пройшов у ВЛК ВМКЦ Центрального регіону військово-лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до прохо дження військової служби. Згідно з висновком ВЛК, за станом здоров`я - придат ний до військової служби.
Відповідно до висновку, наведеному у службовій характеристиці від 04 трав ня 2017 року, яка видана Південним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням, полковник ОСОБА_1 відповідає займаній посаді і його доцільно залишити на займаній посаді.
17 травня 2017 року позивач на адресу Південного територіального квартирною експлуатаційного управління направив довідку військово-лікарської комісії від 16 травня 2017 року № 699 з висновком про придатність до військової служби та рапорт, згідно з яким висловлено бажання та прохання продовжити військову службу у Збройних Силах.
Відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України Руснака І.С. від 26 травня 2017 року № 358, позивача, полковника ОСОБА_1 , начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Він ниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління, звіль нено з військової служби та займаної посади у відставку та направлено на війсь ковий облік у Вінницький ОМВК Вінницької області.
З даним наказом позивач ознайомився 06 червня 2017 року, що підтверджується виданою ОСОБА_1 довідкою квартино-експлуатаційного відділу м. Вінниця.
Відповідно до п. 2 наказу Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 14 червня 2017 року №111 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу КЕВ м. Вінниці та всіх видів забезпечення з 18 серпня 2017 року, направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області.
Прийняттю рішення про звільнення ОСОБА_1 у відставку (за віком) передувало засідання атестаційної комісії Головного квартино-експлуатаційного управління Збройних Сил України, результати якого оформлені протоколом № 2 від 24 травня 2017 року. Відповідно до висновків комісії за результатами службової діяльності доцільно направити документи на звільнення полковника ОСОБА_1 , начальника квартино-експлуатаційного відділу м. Вінниця Південного територіального квартино-експлуатаційного управління у відставку відповідно до п. «в» ч. 6 ст. 26 (за віком) в термін до 25 травня 2017 року.
Не погоджуючись із звільненням з військової служби, посилаючись на безпідставність оскаржуваних наказів, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішень відповідачів та поновлення його на службі.
Надаючи правову оцінку відносинам, які були досліджені в процесі розгляду адміністративної справи, суд брав до уваги такі положення матеріального законодавства.
Відповідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 №2232-ХІІ (Закон №2232-ХІІ).
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами 2-4 статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Підстави припинення контракту та звільнення військовослужбовців з військової служби наведені у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, відповідно до пункту «в» частини шостої вказаної статті контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 22, ч. 4 ст. 28 Закону № 2232-ХІІ граничний вік перебування на військовій службі для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду встановлюється до 60 років.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За положеннями Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (частина перша статті 1 Закону).
Згідно з статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).
Протягом 2014 - 2015 років Президентом України неодноразово приймалися рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII), Указ Президента України від 06 травня 2014 року №454 (затверджено Законом України від 06 травня 2014 року №1240-VII), Указ Президента України від 21 липня 2014 року №607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року №1595-VII), Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII).
Також Указом Президента України від 14 січня 2015 року №15 «Про часткову мобілізацію» Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність, установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.
Указом Президента України від 30 січня 2015 року №40/2015 «Про додаткові заходи щодо забезпечення проведення часткової мобілізації у 2015 році», прийнятого з метою забезпечення переведення національної економіки на функціонування в умовах особливого періоду, мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, інших військових формувань України, Міністерству внутрішніх справ України, Міністерству інфраструктури України доручено забезпечити підготовку та невідкладне подання підпорядкованими військовими формуваннями України пропозицій щодо потреб у військовозобов`язаних з урахуванням нарощування можливостей з охорони важливих державних та регіональних об`єктів інфраструктури, у тому числі в зоні проведення антитерористичної операції.
Останнє рішення про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на час мобілізації на особливий період під час третьої черги часткової мобілізації було прийняте Указом Президента України № 441/2016 від 26 вересня 2016 року. Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу, після видачі цих Указів, Президент не приймав.
Крім того, рішенням Ради Національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України №189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
Таким чином, на час укладення контракту позивачем та прийняття наказу про його звільнення існувала кризова ситуація, що загрожує національній безпеці України, а невідкладні заходи, запровадженні рішенням Ради національної безпеки та оборони України, щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України вимагали, крім іншого, проведення часткової мобілізації, з початком якої, настав особливий період діяльності усіх інституцій України, який не закінчився на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом «з» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняють ся військовослужбовці які досягли граничного віку перебування військовозо бов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військо ву службу під час особливого періоду.
Згідно з ч. 9 ст. 26 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Таким чином, під час дії особливого періоду з військової служби звільняють ся військовослужбовці, які досягли граничного віку перебування на службі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військо ву службу під час особливого періоду.

Такі військовослужбовці на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі на строк до 5 років, якщо вони мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби.
Відповідно до п. 222 Положення про проходження громадянами України вій ськової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 008 року № 1153/2008 (далі - Положення) рішення про зали шення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій служ бі для осіб офіцерського складу приймається Міністром оборони України.
Згідно з п. 224 Положення військовослужбовці, про залишення яких на війсь ковій службі понад граничний вік перебування на військовій службі рішення не прийнято, включаються до плану звільнення з військової служби на наступний рік, про що командири (начальники) військових частин, керівники відповідних державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних (освітніх) закладів особисто повідомляють їх у письмовій формі.
Згідно з п. 11.1 Інструкції про організацію виконання Положення про прохо дження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 (далі - Інструкція) з метою збереження досвідчених кадрів на військовій службі понад граничний вік на їх прохання можуть бути залишені окремі військовослужбовці, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній посаді та визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби.
Відповідно до п. 11.7 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, прийняття рішень та видання наказів по особовому складу про залишення війсь ковослужбовців на військовій службі понад граничний вік здійснюється до 1 гру дня року, що передує року досягнення військовослужбовцем граничного віку пе ребування на військовій службі.
Пунктом 11.9 Інструкції передбачено, що військовослужбовці, щодо зали шення яких на військовій службі понад граничний вік позитивного рішення не прийнято, включаються до плану звільнення з військової служби на наступний рік, про що прямі начальники за місцем служби військовослужбовців особисто повідомляють їх у письмовій формі.
Позивачеві 27 травня 2017 року виповнилося 60 років, тобто він досяг граничного віку перебування на військовій службі під час дії особливого періоду. А відтак, відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач підлягав звільненню як такий, що досяг граничного віку перебування військовозо бов`язаних у запасі, якщо він не висловив бажання продовжувати військо ву службу під час особливого періоду.
Питання щодо зали шення позивача на військовій службі понад граничний вік до 1 гру дня року, що передувало року досягнення ним граничного віку пе ребування на військовій службі, не вирішувалося.
17 травня 2017 року на адресу Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_1 направив довідку військово-лікарської комісії від 16 травня 2017 року № 699 з висновком про придатність до військової служби та рапорт, згідно з яким висловив бажання та прохання продовжити військову службу у Збройних Силах.
Оскільки ОСОБА_1 висловив бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, враховуючи його професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, висновок військово-лікарської комісією про придатність за станом здоров`я для проходження військової служби, позивач, виходячи з вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підлягав залишенню на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі.
В зв`язку із викладеним суд дійшов висновку, що наказ Міністерства оборони України від 26 травня 2017 року № 358 про звільнення з військової служби у відставку полковника ОСОБА_1 з посади начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління (п. 17) є протиправними та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування п. 2 наказу Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 14 червня 2017 року №111 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу КЕВ м. Вінниці, то суд зазначає що вона є похідної від вимоги про скасування наказу від Міністерства оборони України від 26 травня 2017 року № 358 про звільнення позивача, а тому підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Суд зазначає, що скасування оскаржуваних наказів є наслідком поновлення позивача на військовій службі та посаді, яку він займав до реалізації наказу Міністра оборони України 26 травня 2017 року № 358 про звільнення полковника ОСОБА_1 у відставку.
Відтак, належним способом відновлення порушеного права буде саме поновлення позивача на військовій службі на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративний справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта вданих повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Натомість відповідачі, як суб`єкти владних повноважень не довели правомірність оскаржуваних наказів, у зв`язку із чим, за встановлених судом обставин, вказані накази підлягають скасуванню як протиправні, а позивач поновленню на службі.
З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та задоволення їх у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України від 26 травня 2017 року №358 про звільнення з військової служби у відставку полковника ОСОБА_1 з посади начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління (п. 17);
Визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 14 червня 2017 року №111 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління.
Поновити полковника ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); Міністерство оборони України (03168, м. Київ, Повітрянофлотський проспект 6; ); Південно-територіальне квартирно-експлуатаційне управління (65000, Одеська область, м. Одеса, вул. Армійська, 18).

Головуючий суддя Чернюк Алла Юріївна

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна

Суддя Мультян Марина Бондівна