Справа № 523/17793/17     
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, зобовязання здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням інвалідності 2 групи, починаючи з 07.10.2009р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 02.01.2018року адміністративну справу №523/17793/17 за позовом ОСОБА_1 до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, зобовязання здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням інвалідності 2 групи, починаючи з 07.10.2009р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок, передано до Одеського окружного адміністративного суду за підсудністю, відповідно до положень ст.29 КАС України.

30.01.2018р. дана справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду. У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною бездіяльність Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, зобовязати Суворовське обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням інвалідності 2 групи, починаючи з 07.10.2009р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.02.2018р. прийнято до свого провадження справу №523/17793/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, зобовязання здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням інвалідності 2 групи, починаючи з 07.10.2009р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права ОСОБА_1 на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне проживання за кордон.

Відповідач Суворовське обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№5416/18 від 26.02.2018р.), наголошуючи, зокрема, на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Також, відповідач зазначає, що з урахування приписів Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником у разі якщо особа, якій поновлюється пенсія не досягла повноліття або є недієздатною.

Ухвалою суду від 28.02.2018р. закрито підготовче провадження у справі №523/17793/17 за позовом ОСОБА_1 до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, зобовязання здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням інвалідності 2 групи, починаючи з 07.10.2009р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок.

28.02.2018р. до Одеського окружного адміністративного суду від повноважного представника Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі надійшло клопотання (вхід.№5822/18) щодо розгляду справи за його відсутності.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.9 ст.205 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи митного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 11.04.2017р. повноважний представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі із нотаріально посвідченою Заявою про призначення/перерахунок пенсії, у якій виклав прохання перерахувати, поновити з 07.10.2009р. виплату пенсії в розмірах відповідно до чинного законодавства, як непрацюючому пенсіонеру (вид пенсії по інвалідності ІІ групи).

За результатами розгляду вищеозначеної Заяви про призначення/перерахунок пенсії від 11.04.2017р., Суворовським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Одесі на імя ОСОБА_2 надіслано Лист №6259/04 від 01.05.2017р., яким відмовлено в поновленні з 07.10.2009р. виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності ІІ групи, оскільки ОСОБА_1 не перебувала на обліку в Суворовському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Одесі, з відповідною заявою про призначення пенсії не зверталася, та в Управлінні відсутня сформована пенсійна справа з переліком документів необхідних для призначення, перерахунку, поновлення виплати пенсії, тощо. Також, законодавством не передбачено прийняття заяви про поновлення виплати пенсії від особи, яка діє по довіреності та представляє інтереси іншої особи-пенсіонера.

Судом зясовано, що повноважний представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі із Заявою від 15.11.2017р. у якій зазначив, що в заяві від 11.04.2017р. про поновлення виплати пенсії помилково зазначено вид пенсії по інвалідності ІІ групи замість вірного за вислугу років, у звязку з чим просив розглянути заяву про поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, за результатами якого прийняти відповідне рішення.

За наслідками розгляду вищевказаної заяви від 15.11.2017р. щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1, Суворовським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Одесі на імя ОСОБА_2 надіслано Лист №13023/01-3 від 04.12.2017р., у якому зазначено, що законодавством не передбачено прийняття заяви про поновлення виплати пенсії від особи, яка діє по довіреності та представляє інтереси іншої особи-пенсіонера. Крім того, виплата пенсії не виплачується за весь час проживання пенсіонера за кордоном. Також, адресата повідомлено, що ОСОБА_1 на момент виїзду за кордон отримувала пенсію по інвалідності ІІ групи від загальних причин захворювання, а не пенсію за вислугу років.

Не здійснення перерахунку розміру та поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років, з урахуванням інвалідності 2 групи, починаючи з 07.10.2009р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок, послугувало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, зобовязаня Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням інвалідності 2 групи, починаючи з 07.10.2009р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок, є обґрунтованими, правомірними, та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_1, 11.03.1947року народження, перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Одеси, та з 14.06.1995р. отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення.

Згідно особистої заяви від 12.02.1999р., ОСОБА_1 переведено з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності на загальних підставах в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення.

07.11.2003 ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Одеси із заявою про виплату пенсії за шість місяців наперед перед виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль з 20.11.2003р. по 19.05.2004р.

У звязку з чим, з 20.05.2004р. Управлінням Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Одеси виплату ОСОБА_1 пенсії припинено.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009року №25-рп/2009 положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07 жовтня 2009року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.

Також, як зазначив Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, з дня набрання чинності Рішення №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права ОСОБА_1 на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому з 07 жовтня 2009року управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянину України, котра виїхала на постійне місце проживання за кордон.

При цьому, відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, передбачений статтею 46 Конституції України.

Отже, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України, та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, серед іншого, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам може бути подана безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації), у тому числі, через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що повноважним представником позивача - ОСОБА_2 разом із нотаріально посвідченими заявами про поновлення виплати пенсії від 11.04.2017р., від 15.11.2017р. до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі була надана довіреність на представлення інтересів ОСОБА_1, суд дійшов висновку щодо неправомірності відмови у поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

Аналізуючи вище згадані норми, Верховний Суд України у Постанові від 10 березня 2015 року (справа № 21-70а15) вказав, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та інші виплати, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія.

Також, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

В свою чергу, за приписами ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати доходів" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати доходів" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з ч.1 ст.6 ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Отже, у звязку з тим, що відповідач з власної вини не відновив позивачу виплату пенсії, невиплачені суми пенсії мають бути нараховані та виплачені з компенсацією втрати частини доходів відповідно до вимог вищенаведених правових норм.

Відповідно до ч.1 ст.47 ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги, посилання відповідача - Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії з 07.10.2009р. не проведено з вини органу Пенсійного фонду, на якого покладено обовязок щодо такого поновлення, а тому право позивача на поновлення виплати пенсії з 07.10.2009р., є абсолютним, та не може бути обмежено будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена в Рішенні Верховного суду від 15.02.2018р. у справі №820/6514/17.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо не поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, зобовязання Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити перерахунок розміру та поновлення виплати пенсії за вислугу років, з урахуванням інвалідності 2 групи, починаючи з 07.10.2009р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмовому відзиві на адміністративний позов.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені, обґрунтовані, базуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (Ізраїль, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (65003, м.Одеса, вул.Чорноморського козацтва,95, ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, зобовязання здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням інвалідності 2 групи, починаючи з 07.10.2009р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок, задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо не поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

3. Зобовязати Суворовське обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії по інвалідності 2 групи від загальних причин захворювання, починаючи з 07.10.2009р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.