Справа № 800/538/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Київ

12.03.2018 П/9901/310/18 800/538/17
Верховний Cуд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

головуючого судді - Ханової Р.Ф.,

суддів Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.,

за участю сторін, їх представників:

від позивача - ОСОБА_1 - особисто

від відповідача - Погребняк С.П. - за довіреністю від 14 лютого 2018 року №11/2-3620вих-18,

від третьої особи - Орленко А.О. за довіреністю від 15 грудня 2017 року №05/3-105-17,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - Генерального прокурора України, про скасування рішення про внесення подання про звільнення прокурора, установив:

І. ПРОЦЕДУРА

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернувся до Вищого адміністративного суду України із адміністративним позовом, в якому просить скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - Комісія, відповідач у справі) від 22 листопада 2017 року №283зпз-17 "Про внесення поданя про звільнення ОСОБА_1.".

09 січня 2018 року відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України адміністративну справу №800/538/17 передано до Верховного Суду.

10 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу прийнято до свого провадження.

ІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що при прийнятті спірного рішення відповідачем порушено процедуру його винесення в частині завчасного повідомлення позивача про відповідне засідання відповідача, що спричинило обмеження права першого заявляти відводи членам Комісії, які могли працювати в нижчестоящих органах прокуратури, і організація роботи яких могла входити до обов'язків позивача як керівника, а також, що дане рішення прийняте за відсутності встановлених законом підстав.

Правовими підставами заявлених позовних вимог позивач визначає норми статтей 60, 73, 77 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697), пунктів 34, 57, 67, 146 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення).

Представник Кваліфікаційної комісії у відзиві на адміністративний позов від 30 січня 2018 року спростовує факти неповідомлення позивача про призначені на 15 та 22 листопада 2017 року засідання Комісії, надавши суду витяги з протоколів даних засідань. Доводить, що внаслідок реорганізації структурного підрозділу органу прокуратури, в якому працював позивач, і неподання останнім заяви про переведення на іншу посаду або до іншого органу прокуратури Комісією винесене законне рішення про внесення подання Генеральному прокурору України про звільнення позивача.

Представник Генеральної прокуратури України у відзиві на позов від 1 лютого 2018 року зазначає про те, що на адміністративні посади, про призначення на які позивач подавав заяви, у відповідності до чинного законодавства були призначені інші особи, в той час як кандидатура позивача щодо призначення на такі посади не була погоджена у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим вважає позовні вимоги необгрунтованими.

У відповіді на відзив відповідача від 7 лютого 2018 року позивач доводить, що реорганізація структурного підрозділу органу прокуратури, в якому він обіймав посаду, не відбувалась, як не відбувалась ні ліквідація відповідного органу прокуратури як юридичної особи, ні зменшення кількості прокурорів цього органу прокуратури, а тому звільнення його з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, є протиправним.

Генеральна прокуратура України у поясненнях від 7 березня 2018 року доводить, що Департамент нагляду у кримінальному проваджденні Генеральної прокуратури України реорганізовано на підставі рапорту начальника цього департаменту про нерівномірне навантаження та необхідність оптимізації роботи, із пропозицією внесення змін до штатної чисельності підрозділів департаменту. Про реорганізацію департаменту свідчить як внесення змін до назв, так і зміни у кількості підрозділів та їх штатної чисельності, що зумовило перепризначення усіх працівників департаменту.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ У СПРАВІ ОБСТАВИНИ

Суд, заслухавши промови сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи позовної заяви, встановив наступне.

20 листопада 2015 року наказом Генерального прокурора України №1797-ц ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України.

30 травня 2016 року наказом Генерального прокурора України №48-шц у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України ліквідовано Департамент нагляду у кримінальному провадженні, натомість утворено Департамент нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності у межах тієї ж штатної чисельності - 185 одиниць (а.с. 94-96).

Водночас у структурі новоствореного (реорганізованого) департаменту здійснено такі перетворення: змінено назви управлінь у його складі, посаду, яку обіймав позивач, ліквідовано, об'єднано відділи та збільшено штатну чисельність одних відділів за рахунок зменшення штатної чисельності інших.

05 січня 2017 року (через сім місяців з моменту прийняття рішення про ліквідацію відповідного структурного підрозділу) ОСОБА_1 попереджено про звільнення із займаної посади (лист від 30 грудня 2016 року№11/1-2489вих) не раніше ніж через два місяці з дня його ознайомлення з попередженням - відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункту 1 частини 1 статті 40 та статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), додатком до попередженя позивачу надано список вакантних посад центрального апарату Генеральної прокуратури України станом на 5 січня 2017 року (а.с. 97-99).

Того ж дня ОСОБА_1 подав заяву про призначення його на рівнозначну посаду заступника начальника Управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України новоутвореного Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України, однак на цю посаду вже було призначеного іншого працівника - ОСОБА_8 (наказ Генеральної прокуратури України від 14 квітня 2017 року №499-ц), який до реорганізації обіймав посаду заступника начальника Департаменту і мав переважне право на залишення на роботі. Погоджених документів щодо призначення ОСОБА_1 на дану адміністративну посаду до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури України не надходило.

2 серпня 2017 року (через сім місяців після попередження про вивільнення та чотирнадцять місяців після прийняття рішення щодо реорганізації структурного підрозділу) ОСОБА_1 запропоновано список вакантних посад, у зв'язку з чим ним 4 серпня 2017 року подано заяву про призначення його на посаду заступника начальника Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих - начальника першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України. Однак, на зазначену посаду ОСОБА_1 не призначено, у зв'язку з тим, що 2 серпня 2017 року на вказану посаду призначено іншу особу - ОСОБА_6 (наказ Генеральної прокуратури України №867-ц), з числа працівників Генеральної прокуратури України.

Про відсутність підстав для задоволення заяви позивача від 4 серпня 2017 року щодо призначення його на вищезазначену посаду позивача поінформовано листом від 11 серпня 2017 року №11/1/1-933вих-17 та одночасно направлено оновлений перелік вакантних посад у Генеральній прокуратурі України (а.с. 135-136).

Протягом періоду часу з 12 серпня до 1 вересня 2017 року заяви про призначення позивача на пасади за списком від 11 серпня 2017 року від позивача не надходили.

5 жовтня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про призначення його на посаду заступника начальника управління - начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення щодо неповнолітніх Генеральної прокуратури України, однак призначений не був, у зв'язку з призначенням на цю посаду іншого працівника - ОСОБА_7 (наказ Генеральної прокуратури України від 9 жовтня 2017 року №990ц). Погоджена рекомедація щодо призначення ОСОБА_1 на дану адміністративну посаду до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури України не надходила. Про результати розгляду його заяви позивача ознайомлено під підпис листом від 19 жовтня 2017 року №11/1/1-1273вих-17.

28 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про переведення на посаду начальника управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки, однак наказом Генерального прокурора України від 1 грудня 2017 року на підставі заяви прокурора та рекомендації керівника відповідного самостійного підрозділу, погодженої заступником Генерального прокурора України, з урахуванням висновку Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України на дану посаду призначено іншого прокурора - ОСОБА_9 (наказ Генеральної прокуратури України №11324-ц ).

У період з 7 серпня по 22 вересня 2017 року позивач перебував у щорічній відпустці. Після 23 вересня 2017 року заяви про переведення на вакантні та тимчасово вакантні посади (неадміністративні) в органах прокуратури позивач не подавав.

Станом на 22 листопада 2017 року заяви про призначення на запропоновані вакантні посади від позивача з 15 листопада по 21 листопада 2017 року не надходили, про що складено відповідний акт (а.с. 199).

Як встановлено в судовому процесі, позивачу надавалися списки вакантних посад в органах прокуратури, у тому числі Генеральній прокуратурі України, 25 вересня, 2 жовтня, 13 жовтня, 20 жовтня, 26 жовтня, 30 жовтня, 07 листопада, 16 листопада та 21 листопада 2017 року.

При отриманні даних документів позивач зазначав, що бажає призначення на адміністративну посаду, а відносно інших запропонованих посад він прийме рішення пізніше, про що, зокрема, 2 жовтня, 13 жовтня, 18 жовтня, 7 листопада 2017 року складено відповідні акти (а.с. 153, 158, 164, 184).

22 листопада 2017 року Комісією прийнято рішення №283зпз-17 про внесення Генеральному прокурору України подання про звільнення ОСОБА_1 (а.с. 238-240).

28 листопада 2017 року Комісією внесено Генеральному прокурору України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Департаменту нагляду у кримінальному провдженні Генеральної прокуратури України (за №11/2/4-4255вих-17, а.с. 215-216).

4 грудня 2017 року Генеральний прокурор України наказом №1131-ц звільнив ОСОБА_1 із займаної посади та посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697 (а.с. 217).

Часовий проміжок між попередженням позивача про звільнення (січень 2017 року) та звільненням позивача (листопад 2017 року) становить понад одинадцять місяців. Протягом цього часу позивачу неодноразово надавались списки вакантних, у тому числі тимчасово, посад в органах прокуратури, зокрема у Генеральній прокуратурі України, однак призначення позивача не відбулось, оскільки він не виявив бажання бути призначеним на ці посади, а на адміністративні посади, з приводу призначення на які позивач звертався із відповідними заявами, були призначені інші особи.

Вирішуючи питання про законність спірного Рішення, суд виходить з наступного.

IV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Критерії відповідності рішення суб`єкта владних повноважень законодавчим вимогам встановлені частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Спірні правовідносини у даній справі регулюються Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, Кодексом законів про працю України, який введено в дію Законом Української РСР від 10 грудня 1971 року №322-VIII (далі - КЗпП України), Положенням про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 12 жовтня 2016 року №357, відповідно до статті 9 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Положення про кадри), Положенням про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення).

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частина друга статті 40 КЗпП України встановлює, що звільнення з підстав, зазначених зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до статті 60 Закону України №1697 прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

За змістом частини першої статті 73 Закону №1697 вирішення питань щодо переведення та звільнення прокурорів з посади входить до повноважень Комісії. Дане положення кореспондується із пунктом 146 Положення, прийнятого на виконання вимог частини третьої статті 73 Закону №1697.

Норми Закону №1697, який регулює статус прокурорів, зокрема умови їх звільнення, порядок переведення та призначення на адміністративні посади, є спеціальними по відношенню до норм КЗпП України, який регулює трудові відносини всіх працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності (статті 1, 3 КЗпП).

Якщо спеціальним законом встановленні відмінні або додаткові правила чи умови, то вони підлягяють обов'язковому застосуванню.

V. ОЦІНКА СУДУ

З аналізу законодавства висновується, що порядок переведення прокурора на вищу посаду чи до органу прокуратури вищого рівня, а також порядок зайняття прокурором адміністративної посади передбачає дотримання визначених законом умов: зайняття вищої посади здійснюється внаслідок проходження процедури конкурсу (стаття 38 Закону №1697), а зайняття адміністративної посади здійснюється за погодженням із керівниками відповідних структурних підрозділів, за погоджувальною рекомендацією останніми кандидатури прокурора. Без дотримання відповідних процедур призначення на адміністративні посади законодавство не передбачає.

Так, статтею 39 Закону №1697 врегульовано порядок призначення прокурора на адміністративну посаду. Пунктами 4-5 частини першої статті 39 Закону №1697 посади керівника та заступника керівника підрозділу Генеральної прокуратури України віднесені до адміністративних посад. Частина четверта цієї статті відносить призначення на дані адміністративні посади до повноважень Генерального прокурора.

Пунктом 10 Положення про кадри, затверджденого відповідно до статті 9 Закону №1697 з метою забезпечення організації роботи з кадрами в органах прокуратури, встановлено, що призначення прокурорів на посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів, керівників та заступників керівників підрозділів у складі управлінь регіональних прокуратур, управлінь та департаментів Генеральної прокуратури України здійснюється за вмотивованими рекомендаціями їхніх керівників, погодженими із заступниками керівників відповідних органів прокуратури.

Отже, законодавство України пов'язує призначення на адміністративну посаду прокурора з проходженям спеціальної процедури, а саме: дане питання вирішується уповноваженим керівником органу прокуратури за вмотивованими рекомендаціями керівників відповідних структурних підрозділів.

У випадку спірних правовідносин призначення позивача на посади заступників начальників управлінь та про переведення на посаду начальника управління, щодо яких ним 5 січня, 2 серпня, 5 жовтня та 28 листопада 2017 року подані заяви, можливе лише за погодженими заступником Генерального прокурора України рекомендаціями керівників відповідних структурних підрозділів.

В судовому процесі встановлено, що погоджені рекомендації щодо призначення ОСОБА_1 на зазначені вище вакантні адміністративні посади, до Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України не надходили.

Водночас, наказами Генерального прокурора України від 14 квітня, 2 серпня, 9 жовтня, 1 грудня 2017 року на ці посади призначено інших осіб - з дотриманням зазначеного порядку.

Таким чином, за умов небажання позивача бути призначеним (переведеним) на інші неадміністративні посади в новоствореному структурному підрозділі чи іншому органі прокуратури, про що свідчать його власні заяви, за відсутності погодженої відповідними керівниками рекомендації щодо призначення його на адміністративні посади, були наявні обставини, які свідчили про неможливість переведення працівника за його згодою на іншу роботу - впродовж понад одинадцяти місяців (з січня по листопад 2017 року).

Із сукупного аналізу норм частини другої статті 40 КЗпП і статті 60 Закону України №1697, з урахуванням зазначених вище обставин, висновується наявність підстав для звільнення прокурора у разі змін в організації виробництва і праці, зокрема змін внутрішньої структури органу прокуратури внаслідок реорганізації відповідного структурного підрозділу, в тому числі ліквідації штатної посади, яку обіймав прокурор - на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697.

Колегія суддів зазначає, що зміни в організації виробництва і праці в органі прокуратури, в якому працював позивач, здійснені з метою оптимізації роботи, внаслідок яких в межах одного департаменту збільшено штатну чисельність одних управлінь за рахунок зменшення штатної чисельності інших, є за своєю суттю реорганізацією. Внаслідок такої реорганізації посаду, яку обіймав позивач, було скорочено (ліквідовано). У працедавця виник обов'язок працевлаштувати позивача, а також попередити його у встановленому порядку про вивільнення у зв'язку з такими змінами в організації праці і ліквідацією його штатної посади.

В судовому процесі встановлено, що Комісією вжито достатніх заходів щодо переведення позивача на іншу роботу відповідно до спеціальності та рівня кваліфікації, зокрема його своєчасно (більш як за два місяці) попереджено про вивільнення, неодноразово інформовано про наявні вакантні і тимчасово вакантні, посади в Генеральній прокуратурі України (а.с. 11, 106, 148, 154, 159, 173, 179, 185, 191, 193).

Таким чином, обов'язок працедавця щодо працевлаштування позивача відповідачем виконано.

Втім, враховуючи переважне право на залишення на роботі, встановлений законодавством спеціальний порядок зайняття адміністративних посад в органах прокуратури, дотримання цього порядку іншими прокурорами і недотримання позивачем, - на відповідні адміністративні посади, щодо яких подавав заяви позивач, призначено інших осіб.

За таких обставин, доводи позивача про те, що працедавець не виконав свого обов'язку, оскільки не запропонував йому всіх наявних вакантних посад, є неналежними. Неналежні вони також і з огляду на спеціальний порядок зайняття адміністративних посад в органах прокуратури.

СТОСОВНО ДОТРИМАННЯ ВІДПОВІДАЧЕМ ПРОЦЕДУРИ ВИНЕСЕННЯ СПІРНОГО РІШЕННЯ

Пунктом 34 Положення передбачено, що особа, щодо якої має розглядатися питання, повідомляється письмово про дату, час і місце проведення засідання Комісії не пізніше як за 10 днів до дня проведення засідання Комісії в порядку, визначеному Законом.

Процедурні права прокурора - учасника засідання Кваліфікаційної комісії, регламентовані пунктом 38 Положення, ними є: - право надавати усні чи письмові пояснення, інші докази, які долучаються до матеріалів справи, або відмовитися від їх надання; - право ставити запитання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання; - право заявляти відвід члену Комісії; - за письмовою заявою знайомитися з матеріалами, зібраними щодо нього.

Відповідно до пункту 40 Положення у разі неявки на засідання його учасника, належним чином повідомленого (запрошеного), головуючий виносить на обговорення Комісії пропозицію щодо можливості розгляду питання без учасника засідання. Розгляд питання може бути відкладено у разі поважних причин неявки учасника засідання, щодо якого має розглядатися питання. Причини неявки учасника засідання та їх поважність Комісія з'ясовує в кожному окремому випадку.

Пунктами 61-63 Положеня регламентовано обов'язкові умови і вимоги до рішень Комісії: наявність кворуму мінімум з дев`яти членів Комісії на відповідному засіданні, прийняття рішення більшістю голосів, письмова форма рішення; зазначення дати, місця його прийняття, членів, які приймали участь у засіданні, виклад його мотивів.

З матеріалів справи та пояснень сторін, їх представників встановлено, що ОСОБА_1 був присутнім на засіданнях Комісії 15 та 22 листопада 2017 року, на порядку денному яких здійснювався розгляд листа Генеральної прокуратури України про внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади узв'язку з реорганізацією органу прокуратури.

З витягів протоколів засідань Комісії від 15 та 22 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 мав змогу користуватись своїми процедурними правами: зокрема ним надавались пояснення членам Комісії, заяви та клопотання не заявляв.

З огляду на зазначене, доводи позивача про порушення відповідачем процедури винесення спірного рішення в частині неналежного його повідомлення про відповідні засідання є необгрунтованими.

Доводи позивача щодо порушення його права заявляти відводи членам Комісії, організація роботи яких як прокурорів могла входити до його повноважень, не підтвердились в ході судового розгляду.

ЩОДО НАЯВНОСТІ ЗАКОННИХ ПІДСТАВ СПІРНОГО РІШЕННЯ

Позивач доводить, що відповідачем порушено вимоги пункту 1 частини першої статті 60 Закону №1697 щодо п'ятнадцятиденного терміну для подання заяви про переведеня.

Аналіз норми пункту 1 частини першої статті 60 Закону №1697 в сукупності із положеннями пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з урахуванням факту неподання позивачем заяви про переведення на іншу (неадміністративну) посаду чи до іншого органу прокуратури протягом часового проміжку між попередженням позивача про звільнення (січень 2017 року) та до 22 листопада 2017 року (дата винесення спірного Рішення), а також недотримання спеціальної процедури зайняття ним адміністративної посади внаслідок непогодження його кандидатури з відповідними керівниками, дає підстави для висновку про наявність підстав для його звільнення.

Наведене спростовує доводи позивача про немотивованість спірного рішення Комісії, як підстави його скасування.

За наведених обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ч.2 ст.2, ч.4 ст.22, ст.132, ст.135, ч.3 ст.241, ст.243, ч.2, 5-6 ст.266, ст.295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - Генерального прокурора України, про скасування рішення про внесення подання про звільнення прокурора від 22 листопада 2017 року №283зпз-17 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складене та підписане 12 березня 2018 року.

Судді: Р.Ф.Ханова

Л.І. Бившева

І.А. Гончарова

І.Я.Олендер

Т.М. Шипуліна