Справа № 802/305/18-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 березня 2018 р. Справа № 802/305/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови у відновленні позивачу виплати пенсії з 04 серпня 2014 року;

зобов'язати Ямпільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області нарахувати та виплатити йому пенсію з 04 серпня 2014 року по 01 серпня 2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він, отримував пенсію за віком в Бахмутському ОУПФУ Донецької області до 04.08.2014 року. У вересні 2014 року, в зв'язку з подіями на сході України, він був вимушений переселитися з м. Горлівка Донецької області до Томашпільського району Вінницької області на тимчасове проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, де і проживає на даний час.

В листопаді 2017 року позивач звернувся до Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про відновлення виплати пенсії з 04.08.2014 року. В грудні 2017 року позивач отримав відповідь, згідно якої його повідомлено, що згідно рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Томашпільській райдержадміністрації та електронної пенсійної справи, що надійшла з Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України йому відновлено пенсію з 01 серпня 2017 року, тобто із дати видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Та зазначено про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії з іншої дати.

Ухвалою суду від 05.02.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання вимог ухвали суду, відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого він просить відмовити в задоволенні позову. Також зазначає про те, що ОСОБА_1 не звертався з 04.08.2014 року до Ямпільського ОУПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії, не надавав довідку внутрішньо переміщеної особи із зазначенням тимчасового місця його проживання. Із заявою про поновлення виплат пенсії позивач звернувся до управління лише 01.08.2017 року. Тому, на думку відповідача, відсутні підстави для поновлення позивачу виплати пенсії з іншої дати. Крім того, відповідач зазначає про порушення позивачем строків звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач отримував пенсію за віком в Бахмутському ОУПФУ Донецької області до 04.08.2014 року. Дана обставина підтверджується випискою з інформаційного центру персоніфікованого обліку центральної бази даних одержувачів пенсій (а.с. 6).

В зв'язку з подіями на сході України, позивач був вимушений переселитися з м. Горлівка Донецької області до Томашпільського району Вінницької області на тимчасове проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області за № 01-01-30/1666 від 28.07.2017 року та довідкою, виданою структурним підрозділом з питань соціального захисту населення від 01.08.2017 року № 521000227 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

На даний час позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4.

22.11.2017 року позивач звернувся до Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про відновлення виплати йому пенсії з 04.08.2014 року.

04.12.2017 року позивачем отримано відповідь Ямпільского ОУПФУ, згідно якої йому повідомлено, що згідно рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Томашпільській райдержадміністрації та електронної пенсійної справи, що надійшла з Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України йому відновлено пенсію з 01 серпня 2017 року, тобто із дати видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підстави для поновлення виплати пенсії позивачу з іншої дати, на думку відповідача, відсутні.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, щодо невиплати пенсії з 04.08.2014 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

У статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення виплати пенсії позивачу та відмови у поновленні її виплати як внутрішньо переміщеній особі з 04.08.2014 року.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14.04.2014 року, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року, із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 12.02.2015 року № 189-VІІІ, період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», дію якого зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р, м. Горлівка Донецької області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р, м. Горлівка відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 252-VІІ та Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, м. Горлівка визнане тимчасово окупованою територією.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509

Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, пенсіонери з населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження мають право на одержання пенсії за умови переміщення в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі і звернення до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення та взяття на облік, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з даною довідкою пенсіонер має право звернутися до територіального підрозділу Пенсійного фонду України в населеному пункті, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Розглядаючи дану справу, суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (Спорронг та Льонрот проти Швеції) до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування мирного володіння майном.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що відповідач, відмовляючи у відновленні виплати пенсії позивачу з 04.08.2014 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки визначена ним підстава для відмови у виплаті пенсії позивачу з вказаної дати не ґрунтується на законі як виді нормативно-правового акта України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року "Про незалежність судової влади" встановлено, що відповідно до ст. ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Одночасно підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію з 04.08.2014 по 01.08.2017 року, що відповідає завданню адміністративного судочинства стосовно ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не доведено правомірності дій щодо не виплати пенсії позивачу з 04.08.2014 року.

Водночас, матеріалами та обставинами справи, нормами чинного законодавства України та практикою Європейського суду з прав людини підтверджено право позивача як внутрішньо переміщеної особи, яка зазнала певних життєвих незручностей внаслідок військової окупації, на належне пенсійне забезпечення та отримання невиплаченої пенсії з 04.08.2014 року.

Щодо доводів відповідача стосовно пропущення строків звернення позивача до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Згідно довідки структурного підрозділу з питань соціального захисту населення від № НОМЕР_1 позивача взято на облік як внутрішньо перемішену особу з 01.08.2017 року.

Інших документів, які підтверджують факт проживання особи в ІНФОРМАЦІЯ_5 з вересня 2014 року до матеріалів справи не надано.

Відтак, суд вважає відсутніми обставини, які свідчать про порушення позивачем строку звернення до суду із даним позовом.

Крім того, як уже встановлено вище, позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка зазнала певних життєвих незручностей внаслідок військової окупації, а тому суд вважає за необхідне захистити його право на пенсійне забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (24500, Вінницька область, Ямпільський район, м. Ямпіль, вул.. Незалежності, 9, ) щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 (24212, Вінницька область, Томашпільський район, с. Рожнятівка, вул. Дружби, 27, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з 04.08.2014 року.

Зобов'язати Ямпільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 04.08.2014 року по 01.08.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АВ 555901, ідент. номер НОМЕР_2) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Вінницький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альчук Максим Петрович