Справа № 408/5935/17-а
Суддя: Цимбал Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 408/5935/17-а
Провадження № 2а/408/96/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого-судді Цимбал Ю.Ю.

при секретарі Багрій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції міста Києва ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції міста Києва ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в обґрунтування якого посилається на те, що 14 листопада 2017 року він керуючи автомобілем Тойота «Венза», державний номер НОМЕР_1, їхав по вулиці Героїв Дніпра у м.Київі, де був зупинений відповідачем за ніби то не пристебнутий ремінь безпеки, на що позивач пояснив, що правила дорожнього руху він не порушував та ремінь відстебнув після зупинки інспектором, для того щоб дістати документи на право керування автомобілем. Не врахувавши пояснення позивача на місці зупинки відповідач виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 116 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. При цьому в постанові він також зазначив, що у ОСОБА_1 був відсутній поліс ОЦПВВНТЗ.

Вважає, що з постанови взагалі не зрозуміло яке правопорушення він скоїв, чи був не пристебнутий ременем безпеки, чи не мав документів на право керування транспортним засобом, чи порушив правила безпеки руху на річковому транспорті, оскільки ч.1 ст. 116 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил по охороні порядку і безпеки руху на річковому транспорті і маломірних судах.

Вказує, що інспектор поліції не мав права розглядати справу про скоєння адміністративного правопорушення на місці зупинки, а мав викликати його для розгляду цього питання до розташування органу в якому він працює і лише там виносити постанову.

Вважає, що вищевказана постанова є незаконною оскільки її винесено без врахування його пояснень і без наявності будь яких доказів які б підтверджували факт скоєння адміністративного правопорушення.

У зв'язку з наведеним, позивач просив суд визнати дії інспектора роти №2 Управління патрульної поліції м. Києва ОСОБА_2 незаконними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення.

У судове засідання позивач не з'явився, просив суд розглядати справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, згідно з ч.11 ст.126 КАС України, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

За п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з постанови від 14 листопада 2017 року серії АР №463739, винесеної відповідачем стосовно позивача, останнього безпосередньо на місці скоєння правопорушення було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КпАП України, оскільки 14 листопада 2017 року в м.Київ по вул.Г.Дніпра 2-а, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Тойота «Венза», державний номер НОМЕР_1 був не пристебнутий ременем безпеки та при перевірці документів не мав поліс ОЦПВВНТЗ, чим порушив п.2.1 ґ ПДР України, та у зв'язку з чим на нього накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За положеннями ст.258 КУпАП України, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих автоматичному режимі.

Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, ст. 258 КУпАП визначає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

ВАСУ зазначає, що перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою ст. 258 КУпАП, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 Кодексу та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 Кодексу мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У цьому рішенні зазначено, зокрема, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Отже, винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею ст. 126 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо, а розгляд справ про адміністративні правопорушення за місцем вчинення правопорушення в контексті частини першої статті 276 КУпАП необхідно розуміти як розгляд справ за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, юрисдикція якого поширюється на відповідну адміністративно-територіальну одиницю.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В постанові про притягнення позивача до адмінвідповідальності вказується на порушення ним п. 2.1 ґ) ПДР України, а саме: що водій був не пристебнутий ременем безпеки та при перевірці документів не мав поліс ОЦПВВНТЗ.

Відповідно до п. 2.1 ґ) правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Але тільки описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Жодних доказів щодо вчинення позивачем вказаного вище адміністративного правопорушення відповідачем не надано, відсутні посилання на такі докази і в самій постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також, суд зазначає, що відповідачем відзиву або інших доказів правомірності складання оскаржуваної постанови надано не було. Правомірність своїх дій та правомірність прийняття оскаржуваної постанови не доведено.

Згідно ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржувану позивачем постанову належить скасувати, оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, крім того, належних доказів того, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 116 КУпАП, суду не було надано.

Керуючись ст.ст. 126, 245, 251, 247, 256, 268, 280, 283, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 6-8, 19, 72-77, 241-246, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними дії інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції міста Києва ОСОБА_2 щодо винесення постанови серії АР №463739 від 14 листопада 2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Скасувати постанову інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції міста Києва ОСОБА_2 серії АР №463739 від 14 листопада 2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького адміністративного апеляційного суду через Біловодський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.Ю. Цимбал