Справа № 183/595/18
Суддя: Майна Г. Є.
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/595/18
Провадження № 2-а/183/97/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря Данильченко Т. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про:

- примусове видворення за межі України громадянки ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- вирішення питання щодо негайного виконання рішення про примусове видворення за межі України громадянки ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що громадянка ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка Красноярського краю, ОСОБА_3 Федерації, НОМЕР_1 5117407, виданий Г/К Росії, м. Харків від 08 вересня 2011 року, терміном дії до 08 вересня 2016 року, прибула на територію України 10 грудня 2012 року через КПП "Гоптівка" у приватних справах. В ході проведення цільових загальнодержавних профілактичних заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, виявлено громадянку ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2. До територіальних органів та підрозділів Державної міграційної служби України із клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України відповідач не звертався. Від добровільного виїзду з території України ухилялась та проживала на території України без реєстрації.

01 грудня 2017 року за порушення правил перебування на території України відносно громадянки ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2 Новомосковським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення з території України № 18 без застосування заборони щодо подальшого в'їзду на територію України, терміном виконання до 30 грудня 2017 року та того ж дня Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно відповідача складено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн., який сплачено відповідачем 06 грудня 2017 року. Приймаючої сторони в Україні немає.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України за вих. № 0.184-4505/0/15-18 від 25 січня 2018 року вищевказане рішення ОСОБА_2 не виконано.

Враховуючи, що кошти для повернення до країни походження у відповідача відсутні, а на території України ОСОБА_2 знаходиться незаконно, підстав для продовження її перебування на території України немає, а тому позивач звернувся до суду із цим позовом.

09 березня 2018 року за клопотанням відповідача у судовому засіданні оголошувалась перерва для добровільного виїзду відповідача за межі України, що ним зроблено не було.

У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, а саме просив п. 1 прохальної частини уточненої позовної заяви стосовно затримання та поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні не розглядати; в іншій частині позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона в 1997 році прибула до України разом із своєю сім'єю чоловіком ОСОБА_4, дітьми з метою відвідування матері чоловіка ОСОБА_5, яка проживала на ІНФОРМАЦІЯ_2 та померла в 2010 році. ЇЇ чоловік помер в 2003 році. Молодша донька ОСОБА_5 навчалась у Миколаївській школі, а старша донька померла в 2014 році. Вона разом з молодшою донькою та двома онуками проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, також з нею проживає онука Настя донька її старшої доньки. Вона працює за наймом, періодично та де є нагода. Документи для проживання в Україні не оформлювала. За час, наданий судом, для того, щоб вона виїхала за межі України, тим самим добровільно виконала рішення про її примусове повернення з України, за межі України не виїхала, оскільки, як їй пояснили, необхідно виїхати на 90 днів, а вона хотіла одразу в'їхати в Україну, тому виїжджати не стала. Просила суд відмовити в задоволенні позову з вищенаведених причин.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд установив, що ОСОБА_2 прибула на територію України 10 грудня 2012 року через КПП "Гоптівка" по паспорту 51 5117407, виданий Г/К Росії, м. Харків від 08 вересня 2011 року, терміном дії до 08 вересня 2016 року.

01 грудня 2017 року Новомосковським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за порушення правил перебування на території України ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 гривень, який нею добровільно сплачено 06 грудня 2017 року.

01 грудня 2017 року за порушення правил перебування на території України відносно громадянки ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2 Новомосковським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення з території України № 18, терміном виконання до 30 грудня 2017 року, заборона щодо подальшого вїзду не застосовувалась. Про зазначене рішення відповідач повідомлена 01 грудня 2017 року. Окрім цього, вона була попереджена про необхідність залишити територію України до 30 грудня 2017 року, а також їй роз'яснено, що у разі невиконання рішення про примусове повернення її буде видворено за межі України у примусовому порядку. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось. Того ж дня ОСОБА_2 надано письмові пояснення, в яких остання посилалась на те, що вона в 1997 році прибула до України разом із своєю сім'єю чоловіком ОСОБА_4, дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою відвідування матері чоловіка ОСОБА_5, яка проживала на ІНФОРМАЦІЯ_2 та померла в 2010 році. ЇЇ чоловік помер в 2003 році. Молодша донька ОСОБА_5 навчалась у Миколаївській школі, а старша донька померла в 2014 році. Вона разом з молодшою донькою та двома онуками проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3, діти перебували на її утриманні. Вона працює за наймом, періодично та де є нагода. В 2012 році приймалось рішення про повернення до країни походження, яке вона виконала, покинула територію України та потім знову повернулась проживати за вищезазначеною адресою. Додала, що ані житла, ані рідних чи близьких людей на території ОСОБА_3 Федерації у неї немає. Просила не застосовувати до неї заборону в'їзду на територію України у звязку з тим, що вона має намір отримати право на постійне проживання на території України.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. № 0.184-4505/0/15-18 від 25 січня 2018 року вищевказане рішення ОСОБА_2 не виконано.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Оскільки під час розгляду справи встановлено, що у відповідача відсутні кошти для повернення на батьківщину, законних підстав для перебування в Україні немає, за час перебування на території України з 1997 року документи для проживання на законних підставах не оформила і не зверталась за їх оформленням, враховуючи, що відповідач добровільно територію України не покидає, за час, наданий судом, добровільно з України не виїхала, на підставі ч. 5 ст. 32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", суд вважає уточнені позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 139 КАС України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 122, 123, 139, 171, 243-246, 257, 258, 260, 262, 288 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянку ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає без реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул. Берегова, 70).

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г.Є. Майна