Справа № 819/36/18
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/36/18

14 березня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Кухар О.Л.

представника позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача: ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження адміністративну справу за позовом Виконавчого комітету Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП№50323324 від 19.10.2017 року та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП№50323324 від 19.10.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Тернопільської міської ради звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження по ВП№50323324 від 19.10.2017 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснила, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувало виконавче провадження ВП №50323324 про примусове виконання виконавчого листа № 607/11303/14-ц виданого 30.20.2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про зобовязання виконавчого комітету Тернопільської міської ради позачергово надати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 двохкімнатну благоустроєну квартиру, яка б відповідала санітарним та технічним вимогам, у звязку із обвалом житлового будинку. 19.10.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5, винесено постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження по ВП №50323324. Позивач не погоджується із винесенням вказаних постанов, оскільки на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду №607/11303/14-ц від 08.04.2015 року громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради 29.03.2016 року сім'ю гр. ОСОБА_3 у складі 2 осіб включено в позачерговий список на одержання жилих приміщень під порядковим номером 361, про що 08.04.2016 року листом №1396/08 було повідомлено відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Зауважила, що жодних дій, після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2016 року у двомісячний строк державним виконавцем державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не було проведено. Вказала, що відповідно до чинного законодавства, у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення божником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження, виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що оскаржувані постанови винесені правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України, оскільки позивач у своїх поясненнях вказав, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.04.2015 року у справі №607/11303/14-ц виконано ним частково.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

25 лютого 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50323324 по виконанню виконавчого листа №607/11303/14-ц виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської 30 грудня 2015 року на виконання рішення від 08 квітня 2015 року про зобовязання виконавчого комітету Тернопільської міської ради позачергово надати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 двохкімнатну благоустроєну квартиру, яка б відповідала санітарним та технічним вимогам, у звязку із обвалом житлового будинку.

Ухвалою від 14 березня 2016 року Тернопільський міськрайонний суд розяснив зазначене рішення, та зазначив, що надання виконавчим комітетом Тернопільської міської ради на виконання цього рішення суду квартир трьом сімям позивачів (незалежно від порядку викладеного у резолютивній частині) вважається належним виконанням рішення суду.

Листом від 08 квітня 2016 року №1396/08 виконавчий комітет Тернопільської міської ради повідомив головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_6, що на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2015 р. громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради 17.03.2016 року гр. ОСОБА_3 включено в позачерговий список на одержання житлових приміщень. В даному листі також вказано, що враховуючи те, що рішенням суду не визначено пріоритетність черговості отримання житла, наведене слугує виконанню рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.04.2015 року у справі №607/11303/14-ц, у звязку із чим виконавче провадження ВП №50323324 слід закрити.

16 лютого 2017 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області позивачу направлено вимогу державного виконавця, якою зобовязано виконавчий комітет Тернопільської міської ради виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2015 року у справі №607/11303/14-ц у строк до 24.02.2017 року, про що негайно повідомити державного виконавця, у разі невиконання надати ґрунтовні письмові пояснення у строк до 24.02.2017 р.

Листом від 23.02.2017 року №501/05 позивачем повідомлено начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, що на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/11303/14-ц від 08.04.2015 року громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради 29.03.2016 року сімю ОСОБА_3 у складі 2 осіб включено в позачерговий список на одержання житлового приміщення під порядковим номером 361. Отже, поставивши сімю гр. ОСОБА_3 на позачерговий список осіб, які потребують покращення житлових умов, виконавчий комітет Тернопільської міської ради вважав, що частково виконав рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/11303/14-ц.

14 березня 2017 року відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області звернувся до головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення винних осіб виконавчого комітету Тернопільської міської ради до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

На повторне звернення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо роз'яснення рішення суду від 08 квітня 2015 року ухвалою від 19 травня 2017 року Тернопільський міськрайонний суд відмовив позивачу у такому розясненні, оскільки таке розяснення вже було надано судом ухвалою від 14 березня 2016 рокую.

19 жовтня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№50323324 з примусового виконання виконавчого листа №607/11303/14-ц виданого 30 грудня 2015 року, стягнення виконавчого збору з виконавчого комітету Тернопільської міської ради виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн. та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 100,00 грн. виділено в окреме провадження з винесенням постанов.

Не погодившись із вищевказаними постановами про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)

Згідно з статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону чинній на час відкриття виконавчого провадження) визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Суд встановив, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2015 у справі № 607/11303/14-ц є рішенням немайнового характеру.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону № 1404-VIII.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є:

1) фактичне виконання судового рішення;

2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Статтею 63 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надсилання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у порядку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Як слідує з матеріалів справи, що 19.10.2017 виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Проаналізувавши положення статті 63 Закону № 1404-VIII, суд дійшов висновку, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення. Так, якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, положення Закону № 1404-VIII, що визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору.

Суд встановив, що виконання зазначеного рішення суду можливе лише боржником, оскільки позачергово надати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 двохкімнатну благоустроєну квартиру, яка б відповідала санітарним та технічним вимогам може виключно громадська комісія з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради.

Також, суд встановив, що фактично рішення суду, як це передбачено ухвалою Тернопільського міськрайонного суд від 14 березня 2016 року, виконане не було. Крім того, суд вважає, що державний виконавець не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених статтею 10 Закону № 1404-VIII. Водночас, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2015 може бути виконане лише боржником, державний виконавець взагалі не в змозі без участі боржника в примусовому порядку виконати дане рішення, а отже й відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору з позивача згідно постанови державного виконавця від 19.10.2017 ВП № 50323324 є безпідставним та необґрунтованим, а тому позовні вимоги в частині скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 19.10.2017 підлягають задоволенню.

Водночас, відповідно до статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 9 розділу І ОСОБА_2 та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1300/29430, до видів витрат виконавчого провадження відносяться:

виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари;

пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку.

плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України N 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Як слідує з постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 19.10.2017, що під час організації виконавчих дій державним виконавцем понесено витрати виконавчого провадження в сумі 100 грн., в тому числі:

- виготовлення документів виконавчого провадження в сумі - 11, 20 грн.;

- пересилання документів виконавчого провадження в сумі - 29, 80 грн.;

- користування автоматизованою системою виконавчого провадження в сумі - 51 грн.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач поніс витрати, повязані з організацією виконавчих дій, суд дійшов висновку, про правомірність винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 19.10.2017, а тому у задоволенні позовних вимог в частині скасування зазначеної постанови слід відмовити.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву виконавчого комітету Тернопільської міської ради (46001, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 5, ) до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (46021, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, ) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 50323324 від 19.10.2017 та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження по ВП № 50323324 від 19.10.2017,- задовольнити частково.

Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 19.10.2017 ВП № 50323324, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5

У задоволенні позовних вимог щодо скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 19.10.2017 ВП № 50323324, винесеної головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.