Справа № 826/9781/16
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 березня 2018 року № 826/9781/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Український лізинговий фонд») звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі по тексту - відповідач), в якому просило скасувати постанову №22/16/4-07Ф від 28.04.2016 про застосування штрафних санкцій за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг.

В обґрунтування адміністративного позову позивач вказує на порушення Національною комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» стосовно недодержання відповідачем процесуального порядку прийняття оскаржуваної постанови та відсутністю правових підстав отримання запитуваних у вимозі відповідача документів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2018 прийнято дану справу до провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу протягом 15 днів з моменту отримання ухвали надати суду відзив на позовну заяву та всі докази, які наявні у відповідача.

У матеріалах справи наявні заперечення на адміністративний позов, подані відповідачем, в яких останній зазначає про правомірність та законність оскаржуваної постанови та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

15.12.2017 набула чинності нова редакція КАС України відповідно до пунктів 10, 12 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Положеннями п. 4 ч.1 статті 263 КАС України встановлено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважає за необхідне продовжити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, на адресу Національної комісії, надійшла скарга адвоката ОСОБА_1 в інтересах громадянина ОСОБА_2 від 03.03.2016 (вх. від 09.03.2016 № 1071/9) щодо врегулювання взаємовідносин з позивачем.

На підставі пункту 12 частини першої статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підпункту 41 пункту 4 Положення, відповідачем на адресу Товариства надіслано письмову вимогу від 15.03.2016 №1939/16-8 щодо надання інформації та документів.

Згідно вказаної вимоги Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг у строк до 25.03.2016 зобов'язала Товариство надати наступну інформацію та документи (належним чином завірені копії документів):

1) договір відсоткової позики від 18.06.2014 та додатки до нього (вичерпний пакет документів щодо договору, у тому числі графік сплати платежів, розрахунки щодо виплат), укладений між Товариством та громадянином ОСОБА_2;

2) виписки банка (з відміткою банка), що підтверджують сплату усіх видів платежів громадянина ОСОБА_2 та виписки банка (з відміткою банка) по яких проводились розрахунки із громадянином ОСОБА_2;

3) прибуткові касові ордери в разі сплати платежів громадянином ОСОБА_2 в касу Товариства;

4) бухгалтерські документи стосовно дебіторської заборгованості громадянина ОСОБА_2 до Товариства по рахункам 36, 37 або інших рахунках, які ведуться Товариством у відповідності до облікової політики Товариства;

5) розрахунок заборгованості до Договору станом на теперішній час;

6) акти звірки розрахунків щодо встановлення розміру заборгованості між Товариством та громадянином ОСОБА_2

Станом на дату складання акту про неподання інформації від 28.04.2016 № 29/16/4, Товариством неподана запитана у вимозі інформація.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.04.2016 №22/16/4-07Ф застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» штрафну санкцію у розмірі 17 000,00 грн.

Вказана постанова прийнята на підставі акту від 28.04.2016 №29/16/4 про неподання інформації Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд».

Не погоджуючись з вищевказаною постановою відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно пунктів 1, 2, 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

У своїй діяльності Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 28 Закону України від 12.07.2001 №2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі по тексту - Закон України № 2664-ІІІ) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Згідно із статтею 39 Закону України № 2664-ІІІ у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Пунктом 3 частини першої статті 40 Закону України № 2664-ІІІ Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 2 частини першої статті 41 Закону України № 2664-ІІІ).

Згідно із статтею 42 Закону України №2664-ІІІ штрафи, передбачені статтею 41 цього Закону, накладаються Головою, іншими членами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також уповноваженими комісією посадовими особами після розгляду матеріалів, що засвідчують факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 41 цього Закону, уповноваженою особою, яка його виявила, складається акт, який разом з поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи чи фізичної особи - підприємця та документами, що стосуються справи, протягом трьох днів надсилається посадовій особі, яка має право накладати штраф.

Як установлено під час розгляду справи, ТОВ «Український лізинговий фонд» не подано на вимогу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг запитуваних документів.

Будь-яких доказів неможливості надання витребовуваних матеріалів у строк з 15.03.2016 (дата вимоги) по 28.04.2016 (дата прийняття оскаржуваної постанови) матеріали справи також не містять.

При цьому, в обґрунтування не подання на вимогу відповідача документів, позивач посилається на те, що Товариством не було отримано акту про правопорушення, повідомлення про розгляд справи про правопорушення, що призвело до неможливості реалізації Товариством своїх законних прав.

Відносно вказаних вище доводів позивача про порушення відповідачем порядку застосування штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3.2 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.11.2012 № 2319, розгляд справ про правопорушення та застосування заходу впливу, передбаченого підпунктом 3 пункту 2.1 розділу II цього Положення, належить до повноважень Голови Нацкомфінпослуг або директорів департаментів за напрямами здійснення нагляду за окремими ринками фінансових послуг.

Згідно з п. п. 1.11, 4.9, 4.10, 4.12, 4.13, 4.14 Положення №2319 посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення.

Примірник акта про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис не пізніше п'яти днів з дати його складання з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення.

Керівник або уповноважений представник особи має право подати на розгляд справи про правопорушення письмові пояснення (заперечення) разом із документами, на яких вони ґрунтуються. Письмові пояснення в обов'язковому порядку долучаються до матеріалів справи про правопорушення.

Уповноважена особа Нацкомфінпослуг при підготовці справи про правопорушення, за яке передбачено застосування заходу впливу, визначеного підпунктом 3 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, до розгляду повинна: з'ясувати, чи належить до її компетенції розгляд справи про правопорушення; з'ясувати, чи належить до її компетенції застосування відповідного заходу впливу; перевірити, чи дотримані вимоги законодавства при складанні акта про правопорушення; з'ясувати, чи є в наявності додатки, зазначені в акті про правопорушення; з'ясувати, чи застосовувалися раніше до особи заходи впливу за таким самим фактом; перевірити наявність обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність особи; визначити необхідність залучення до розгляду справи про правопорушення фахівців, експертів із питань ринку фінансових послуг, фахівців саморегулівних організацій та інших осіб; перевірити своєчасність повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення.

Уповноважена особа Нацкомфінпослуг вирішує питання, передбачені у пункті 4.12 цього розділу, визначає дату, час та місце розгляду справи про правопорушення, про що повідомляється особа рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше ніж за п'ять робочих днів до дати розгляду справи про правопорушення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис.

Керівник або уповноважений представник особи при розгляді справи про правопорушення має право: знайомитися з усіма матеріалами, які є у справі про правопорушення; бути присутнім при розгляді справи про правопорушення; надавати пояснення (у тому числі письмові), заявляти клопотання по суті виявленого порушення.

Системний аналіз вказаних положень дає суду дійти висновку, що законодавством регламентовано чітку і послідовну процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за вказане правопорушення, обов'язковими етапами якої є надсилання їй відповідного акту про правопорушення та повідомлення про дата, час та місце розгляду її справи.

При цьому, недотримання зазначених процесуальних вимог невілює право особи, яка притягається до відповідальності, на захист її прав та інтересів в адміністративному досудовому порядку та зумовлює незаконність рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як убачається з матеріалів справи, примірник акту від 28.04.2016 №29/16/4 про неподання інформації ТОВ «Український лізинговий фонд», на підставі висновків якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, йому не надсилався, про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення Товариство у порядку, визначеному Положенням №2319, не повідомлялося, а отже, фактично було позбавлено можливості реалізувати своє право на захист, що передбачено п. 4.14 вказаного нормативно-правового акту.

Крім того, суд звертає увагу на те, що зазначений вище акт та оскаржувана постанова про застосування штрафної санкції складені в один день, що також вказує на порушення вимог Положення №2319.

Отже, відповідачем не було дотримано законодавчо визначеної процедури притягнення до адміністративної відповідальності, що обумовлює протиправність її наслідків, а саме постанови від 28.04.2016 №22/16/4-07Ф, прийнятої Нацкомфінпослуг за результатами розгляду справи про порушення вимог законодавства у сфері фінансових послуг.

При цьому, судом враховується правова позиція, викладена в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Таким чином, недотримання відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності та порушення права позивача на захист, зокрема, щодо надання відповідних пояснень та заперечень, обумовлює необґрунтованість та передчасність висновків Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про наявність у діях/бездіяльності позивача складу правопорушення, передбаченого статтею 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому суд погоджується з доводами позивача про протиправність постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.04.2016 №22/16/4-07Ф про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, у зв'язку із чим вона підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, Комісією не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 241-246, 255, 263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» задовольнити повністю.

Скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №22/16/4-07Ф від 28.04.2016 про застосування штрафних санкцій за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (пр-т Оболонський, 35-А, оф. 301, м. Київ, 04205, код ЄДРПОУ 7859096) понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (вул. Б. Грінченка, 3, м. Київ, 01001, код ЄРДПОУ 38062828)

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко