Справа № 820/1078/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"13" березня 2018 р. № 820/1078/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження відповідно до ст. 263 КАС України справу

ОСОБА_1
до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова
про 1) визнання неправомірною відмови Індустріального ОУПФУ м. Харкова від 14.11.2017 р. в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як матері дитини-інваліда з дитинства; 2) зобов'язання Індустріального ОУПФУ м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як матері дитини-інваліда з дитинства з 14.11.2017 р. ,

В С Т А Н О В И В:

Матеріали позову надійшли до суду 19.02.2018 р., були подані за допомогою засобів поштового зв'язку. Рішення про відкриття провадження у справі було прийнято 20.02.2018 р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 07.03.2018 р.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що громадянин має право на дострокове призначення пенсії як матір дитини зі статусом інваліда з дитинства. Проте, рішенням райУПФУ у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як матері дитини - інваліда з дитинства було відмовлено.

Відповідач, Індустріальне ОУПФУ м. Харкова, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що заявник на обліку в райУПФУ не знаходився, до райУПФУ з приводу призначення дострокової пенсії як матері дитини інваліда з дитинства не звертався. Стверджував, що мало місце звернення іншого громадянина - ОСОБА_2 у зв'язку з обставинами хвороби її дитини - ОСОБА_3. Рішенням райУПФУ було дійсно відмовлено у призначенні пенсії за зверненням ОСОБА_2, так як дитина цього заявника - ОСОБА_4 стала інвалідом з дитинства вже після досягнення 6-річного віку, а заявником не було подано документів про наявність медичних показань для визнання дитини інвалідом до досягнення 6-річного віку.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що рішення відповідача від 17.11.2017 р. №745 було прийнято за заявою від 14.11.2017 р., поданою громадянкою ОСОБА_2.

Вказані обставини підтверджені приєднаними до справи разом з відзивом на позов копією заяви від 14.11.2017 р. та копією рішення №745 від 17.11.2017 р.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що факт звернення до відповідача гр. ОСОБА_1 не підтверджується жодними об'єктивними даними.

Також не підтверджується і факт прийняття райУПФУ рішення від 14.11.2017 р.

Натомість 14.11.2017 р. мало місце звернення громадянки ОСОБА_2, за результатами якого владним суб'єктом було прийнято рішення №745 від 17.11.2017 р.

Оскільки у силу приписів ст.ст. 2, 24 Цивільного кодексу України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є різними окремими та самостійними суб'єктами права, то заявлена вимога не підлягає задоволенню, позаяк оскаржене рішення райУПФУ №745 від 17.11.2017 р. не має жодного стосунку до прав та інтересів ОСОБА_1, не погіршує правового становища цієї особи.

Водночас з цим, суд вважає за можливе звернути увагу позивача на те, що правовідносини з приводу соціального захисту громадянина шляхом одержання коштів як виплат за пенсією унормовані приписами ст. 46 Конституції України, ст.25 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Абзацом 4 п. 3 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" дійсно було передбачено, що тимчасово, до прийняття відповідного закону: жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Правовий висновок з приводу застосування наведеної норми закону викладений у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 р. по справі №К/9901/2638/17 (справа Богунського районного суду Житомирської області №295/7276/17) та у постанові Верховного Суду України від 02.12.2014 р. по справі №21-321а14 і полягає у тому, що умовою для призначення достроково пенсії матері дитини інваліда з дитинства є надання висновку лікарсько-консультативної комісії про наявність у дитини медичних показань для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку.

У спірних правовідносинах суд існування згаданого документа не встановив.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах позивач не має прав та інтересів відносно спірного рішення владного суб'єкта, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Роз'яснити, що скарга може бути подана у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України.

Суддя Сліденко А.В.