Справа № 404/7953/17
Суддя: Варакіна Н. Б.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/7953/17
Номер провадження 2-а/404/206/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд міста Кіровограда в складі головуючої судді Варакіної Н.Б., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) позовного провадження в м. Кропивницькому адміністративний позов ОСОБА_1 до Кропивницького обєднаного управління Пенсійного Фонду України Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 9103 від 17.11.2017 про відмову у призначенні пенсії за вислугу 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001);

- визнати наявність спеціального трудового стажу роботи в органах прокуратури, що дає право на призначення пенсії за вислугу 20 років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (від 05.11.1991), який на день звернення за призначенням пенсії становить 20 років 6 місяців 11 днів;

- зобов'язати Кропивницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області призначити пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та виплачувати її з 13.11.2017, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, обрахованої за останні 24 календарні місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області № 18-343 № вих-17 від 13.11.2017 без обмеження розміру.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницького управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області судовий збір в розмірі 640 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 13.11.2017 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою 20 років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001 року), у розмірі 90% суми заробітної плати, обрахованої за останні 24 календарні місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області № 18-343 № вих-17 від 13.11.2017.

Рішенням Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 9103 від 17.11.2017 у призначенні пенсії позивачу відмовлено.

Позивач вважає відмову Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тому просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог зазначивши, що відповідно до ч. 1, 6, 8 ст. 50-1 (зі змінами в редакції, яка діє з 01.10.2011 року) ч. 1 ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» - прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2017 року по 30.09.2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Позивач, на момент звернення до Управління з заявою про призначення пенсії має загальний стаж 21 рік 5 місяців 13 днів в тому числі, спеціального стажу 20 років 0 місяців 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії, оскільки необхідно 23 роки спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років та стажу на посаді прокурора 13 років. Крім того, з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених законом, не призначаються.

Відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на різних посадах в органах прокуратури з 1997 року, а саме:

з 01.09.1992 по 30.05.1997 (4 роки 9 місяців) навчання в Харківській гуманітарній ОСОБА_2 інституту менеджменту і бізнесу за спеціальністю "Правознавство";

з 22.10.1997 по 26.08.1998 (10 місяців 5 днів) робота помічником Знам'янського міжрайонного прокурора;

з 24.07.2000 по 13.11.2017 (день звернення до органу ПФУ) (17 років 03 місяці 21

день) період роботи в прокуратурі Кіровоградської області на посадах помічника прокурора Гайворонського району, прокурора відділу представництва інтересів громадян та держави в судах, помічника прокурора області з питань розгляду звернень та особистого прийому громадян, помічника прокурора Кіровського району м. Кіровограда, старшого помічника прокурора Кіровського району м. Кіровограда, помічника прокурора м. Кіровограда, прокурора прокуратури м. Кіровограда, старшого прокурора прокуратури м. Кіровограда, прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури.

На момент звернення до відповідача страховий стаж позивача складає 22 роки 09 місяців 13 днів, стаж на спеціальних посадах 20 років 6 місяців 11 днів половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 4 місяці 15 днів + робота в прокуратурі Кіровоградської області -18 років 1 місяць 26 днів).

Позивач зазначає, що працевлаштувавшись в органи прокуратури України на прокурорсько-слідчі посади, мала переконання в реалізації і непорушності свого права на пільгу, гарантовану ОСОБА_3 України і законом, щодо можливості виходу на пенсію за вислугу 20 років. Враховуючи фізичні і моральні навантаження в такій роботі, зазначений факт, був вирішальним при прийнятті рішення присвятити більшість часу свого життя державній службі безпосередньо в органах прокуратури України.

13.11.2017 позивач звернулася до Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідачем у листі від 17.11.2017 у за № 8136/05-80 зазначено, що рішенням Комісії від 17.11.2017 № 9103 відмовлено в призначені пенсії відповідно до закону України «Про прокуратуру», оскільки стаж позивача складає 20 років 6 місяців 11 днів, при необхідному 23 роки 6 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 13 років 6 місяців.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру».

Частиною 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_3 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_3 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 ОСОБА_3 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_3 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_4 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_3 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_3 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_4 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях ОСОБА_4 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 ОСОБА_4 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_3 України, ОСОБА_4 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_4 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_4 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Таким чином, позивач набула право виходу на пенсію після набуття нею стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

На момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії і на теперішній час діє Закон № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Таким чином, ст. 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року), з 20 до 23 років 6 місяців, що є звуженням прав позивача в розумінні ОСОБА_3 України.

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з урахуванням стажу роботи позивача в органах прокуратури, відповідач повинен був призначити позивачу пенсію у розмірі 90 відсотків від суми місячного чинного заробітку.

Таким чином, враховуючи періоди офіційної трудової діяльності та навчання у вищому навчальному закладі загальний стаж роботи позивача на момент звернення з заявою до відповідача складав 22 років 9 місяців 13 днів, у тому числі 20 років 6 місяців 11 днів на прокурорських посадах, а тому рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії з підстав недостатньої кількості стажу роботи, який надає право на отримання зазначеного виду соціального забезпечення, є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо строків, з яких підлягає призначення та виплата позивачу пенсії, суд виходить з наступного.

Із заявою про призначення пенсії позивач звернувся до відповідача 13.11.2017.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що права позивача були порушені відповідачем саме з дати її звернення до відповідача, а тому порушене право підлягає захисту з моменту його порушення, а саме з 13.11.2017 року.

Судові витрати в розмірі 640 грн. підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. 139, 246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Кропивницького обєднаного управління Пенсійного Фонду України Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 9103 від 17.11.2017 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №ь 2663-111 від 12.07.2001).

Визнати наявність у ОСОБА_1 спеціального трудового стажу роботи в органах прокуратури, що надає право для призначення пенсії за вислугу 20 років для працівників органів прокуратури відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (від 05.11.1991 року), який на 13.11.2017 становить 20 років 6 місяців 11 днів.

Зобов'язати Кропивницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 (в редакції Закону України № 2663-111 від 12.07.2001) та виплачувати з 13.11.2017, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, обрахованої за останні 24 календарні місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області № 18-343 вих.-17 від 13.11.2017, без обмеження розміру.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 4, м. Кропивницький, 25001, ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, вул. Ціолковського, 1є, кв. 4 м. Кропивницький) 640 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Рішення складено 15.03.2018

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда