Справа № 822/649/18
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/649/18
РІШЕННЯ

іменем України

13 березня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 комісія УМВС України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - ОСОБА_2 комісія УМВС України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати дії Міністерства внутрішніх справ України, щодо повернення матеріалів (висновку) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з відмовою у виплаті протиправними;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України, затвердити висновок та нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 21 жовтня 2015 року №850.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішень Хмельницького окружного адміністративного суду та Вінницького апеляційного адміністративного суду, що набрали законної сили, у справі №822/2597/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, ліквідаційна комісія УМВС України в Хмельницькій області в свою чергу відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21 жовтня 2015 року №850, сформувала та направила висновок щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу в зв'язку із встановленням йому відповідної групи інвалідності.

Від Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області у лютому 2018 року позивач отримав лист №104/121/29-2018 разом із копією листа МВС України від 29.01.2018 №15/2-248 про повернення матеріалів на призначення одноразової грошової допомоги без права на виплату в зв'язку із тим, що виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись за останнім місцем служби поліцейського, а саме відповідним органом Національної поліції.

Позивач вважає дії МВС України, щодо повернення матеріалів з відмовою у виплаті одноразової грошової допомоги протиправними, та такими що порушують його права, внаслідок чого звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що МВС України не має повноважень розглядати та приймати рішення по призначенню поліцейському одноразової грошової допомоги. Одночасно з цим зазначає, що нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності та/або встановленням інвалідності даним особам, відповідно до п.4 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року №4, та ч.4 ст.100 Закону України "Про Національну поліцію" здійснюється за останнім місцем проходження служби поліцейським. В зв'язку із цим просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від представника третьої особи на адресу суду надійшли пояснення на адміністративний позов, в яких зазначено, що призначення, нарахування та виплата одноразової грошової допомоги особам у зв'язку із втратою працездатності та/або встановленням інвалідності здійснюється за останнім місцем проходження служби поліцейським. Враховуючи викладене, просить повністю відмовити в задоволенні позовних вимог..

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що відповідно до наказу ГУНП в Хмельницькій області № 16 о/с від 15.02.2016 року позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням.

Позивачу встановлена ІІІ група інвалідності в зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби, що підтверджується: довідкою МСЕК серії АВ № 0720979, виданою 27.04.2016 року.

На виконання рішень Хмельницького окружного адміністративного суду та Вінницького апеляційного адміністративного суду, що набрали законної сили, у справі 822/2597/17 та відповідно до яких суд визнав право ОСОБА_1 на призначення одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням IIІ групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", а також Порядку № 850, позивач повторно звернувся з заявою (рапортом) та відповідним пакетом документів до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

В свою чергу Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області сформувало та направило висновок до МВС України щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв'язку із встановленням йому відповідної групи інвалідності.

Листом МВС України від 01.02.2018 року №104/121/29-2018 позивачу повідомлено про повернення матеріалів на призначення одноразової грошової допомоги без права на виплату в зв'язку із тим, що виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись за останнім місцем служби поліцейського, а саме відповідним органом Національної поліції.

Надаючи правову оцінку вищевказаним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі - Закон №565-ХІІ) держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Згідно частини 6 ст.23 Закону №565-ХІІ передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівникові міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання ст.23 Закону №565-ХІІ, Кабінет Міністрів України постановою від 21 жовтня 2015 року № 850 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850), який є чинним на момент вирішення даного спору судом.

Згідно пп.2 п.2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п.7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Згідно п.9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у п.8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Аналізуючи наведену норму, суд вважає, що МВС приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п.14 Порядку №850, про відмову в призначенні грошової допомоги. Тобто, підстави для відмови у виплаті грошової допомоги перераховані у п.14 Порядку №850, згідно якого, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: вчинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Крім вищенаведених підстав щодо відмови у виплаті грошової допомоги у п.14 Порядку №850 не передбачено.

Згідно листа №15/2-248 від 29.01.2018 року, МВС України відмовило у виплаті грошової допомоги посилаючись на те, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повинні здійснюватися Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області відповідно до Закону та Порядку за рахунок асигнувань, передбачених у державному бюджеті на зазначені цілі.

У відповідності до ч.1 ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З врахуванням наведеного вище, та враховуючи те, що відповідачем не враховано правову позицію в рішенні суду по справі №822/2597/17, яке набрало законної сили, при наданні відмови у прийнятті рішення позивачу №15/2-248 від 29.01.2018 року, суд вважає таку відмову протиправною.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосуванні практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Беручи до уваги ст.13 Конвенції, яка вказує про те, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави_(п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Сhahal v. Тhе United Kingdom, (22414/93) [1996] ЕСНR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з огляду на наявність відмови відповідача в затвердженні висновку щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги в зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності позивач не має можливості реалізувати своє право на отримання такої одноразової грошової допомоги.

Крім цього, суд враховує ч.2. ст.2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи ту обставину, що предметом розгляду даної справи не було дослідження судом повноти та відповідності поданих позивачем документів до заяви на виплату одноразової грошової допомоги, а також права позивача на одноразову грошову допомогу, оскільки в ході розгляду даної справи суд досліджував правомірність відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги та встановив, що відповідач відмовляючи у виплаті грошової допомоги посилається на підстави не передбачені п.14 Порядку №850, а тому суд вважає, що з метою захисту прав позивача, слід зобов'язати відповідача повторно розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, у зв'язку із встановленням IIІ групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 та прийняти рішення відповідно до вимог вказаних нормативно правових актів.

Таким чином, суд вважає, що адміністративний позов необхідно задоволити частково, визнавши протиправними дії МВС України, щодо повернення матеріалів (висновку) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за його заявою, як такі що за змістом не відповідають вимогам чинного законодавства України та зобов'язати повторно розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, у зв'язку із встановленням IIІ групи інвалідності.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, якщо при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (32300, Хмельницька область, м. Кам'янець - Подільський, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) до Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, Печерський район, вул. Богомольця, буд.10, ідентифікаційний код - 00032684) задоволити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, щодо повернення матеріалів (висновку) на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за його заявою.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України, повторно розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, у зв'язку із встановленням IІІ групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

В решті частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з його підписання.

Головуючий суддя