Справа № 810/2069/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2069/17 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю..

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року (повний текст виготовлено 12 жовтня 2017 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15 травня 2017 року №, №000881302 та №;

визнати протиправною та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2017 року №;

визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15 травня 2017 року №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, відповідач посилається на те, що матеріалами справи не підтверджено виконання позивачем вантажних перевезень, склад і розмір витрат, понесених позивачем, а також позивачем не доведено зв'язок витрат на оренду приміщення з господарською діяльністю.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що посадовими особами відповідача проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

За результатом перевірки складено Акт №174/36-10-13-02/НОМЕР_1 від 24 березня 2017 року, у якому встановлено порушення позивачем: пункту 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за на 59292,00 грн., у тому числі за 2015 рік на 17583,00 грн. та за 2016 рік на суму 41709,00 грн.; пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податку на додану вартість на 3129,00 грн. та завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 33463,00 грн.; пункту 1 частини 1 статті 7, частини 1, 2, 5 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування", у результаті чого занижено єдиний внесок на 91653,00 грн., у тому числі за 2015 рік на 40676,00 грн. та за 2016 рік на 50977,00 грн.; підпункту 1.2, 1.4 пункту 16 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у результаті чого занижено військовий збір на 5234,00 грн.

На підставі Акта перевірки, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 15 травня 2017 року №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на 7851,00 грн., у тому числі на 5234,00 грн. за основним платежем та 2617,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 15 травня 2017 року №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 88938,00 грн., у тому числі за основним платежем на 59292,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 29646,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 15 травня 2017 року №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 3911,25 грн., у тому числі за основним платежем на 3129,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на 782,25 грн.;

вимогу від 15 травня 2017 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 91653,00 грн.;

рішення від 15 травня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачеві визначено штраф у розмірі 13233,00 грн..

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних висновків Акта перевірки, а позивачем доведено реальність здійснення господарських операцій та їх зв'язок із власною господарською діяльністю.

Даючи правову оцінку викладеним фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, згідно з п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп. 177.4.1, 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Висновок відповідача про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску ґрунтується на доводах про включення позивачем до складу витрат, на суму яких зменшується загальний оподатковуваний дохід, документально непідтверджених витрат на загальну суму 348936,70 грн., у тому числі залишку витрат за 2014 рік у розмірі 23582,27 грн., витрат на відрядження водіїв у розмірі 142393,56 грн., витрат на придбання шин у розмірі 162377,50 грн., витрат, понесених у зв'язку з орендою нежитлового приміщення у розмірі 20583,33 грн.

Доводи контролюючого органу про відсутність документального підтвердження операцій з придбання шин та оренди нежитлового приміщення є також підставою для зменшення позивачеві податкового кредиту, сформованого за рахунок ПДВ, сплаченого у складі вартості шин та орендних платежів.

Найманим працівникам (водіям) позивач виплатив на відрядження 142393,56 грн., що підтверджується звітами про використання коштів, виданих на відрядження, копії яких знаходяться у матеріалах справи. Відрядження водіїв здійснювались з метою вантажних перевезень згідно укладених позивачем транспортно-експедиційних договорів. Факт виконання відряджень, крім іншого, підтверджується подорожніми листами.

Аргументом для донараховуючи позивачу податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб є те, що позивач до закінчення попереднього відрядження здійснював документальне оформлення нових відряджень, чим необґрунтовано збільшував власні витрати.

Проте, відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження вказаних тверджень, представник відповідача не надав пояснень щодо таких доводів у судовому засіданні Київського апеляційного адміністративного суду.

Так, позивач є власником транспортних засобів: Renault Magnum 440.19 реєстраційний номер НОМЕР_11; Schmitz SPR24, реєстраційний номер НОМЕР_2; Renault Magnum 480, реєстраційний номер НОМЕР_3; Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_4; DAF XF95.480, реєстраційний номер НОМЕР_5; KRONE SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_6; Scania 124L, реєстраційний номер НОМЕР_7; Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_8; Renault Magnum 440.19, реєстраційний номер НОМЕР_9; Schmitz S01, реєстраційний номер НОМЕР_10.

Придбання позивачем шин для вантажних автомобілів на загальну суму 162377,50 грн., (у 2015 році на суму 40218,81 грн., у 2016 році на суму 122158,69 грн.) підтверджується копіями видаткових накладних, що знаходяться у матеріалах справи.

У апеляційній скарзі відповідачем не спростовано зазначених фактів, а також доводів суду першої інстанції про те, що позивач є власником транспортних засобів, використовує їх у своїй господарській діяльності та перебуває на загальній системі оподаткування, зареєстрований платником податку на додану вартість.

Отже, позивач має право на включення до складу витрат вартість обслуговування транспортних засобів,у томі числі шин для вантажних автомобілів.

Крім вказаного, відповідач дійшов висновку щодо неправомірності включення позивачем до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей у 2015 році, залишку витрат, пов'язаних з перевезенням вантажу у 2014 році.

Так, позивачем до складу витрат 2015 року включено витрати на суму 149582,23 грн., що фактично понесені у 2014 році у зв'язку з перевезенням вантажів.

У 2014 році позивачем виконано вантажні перевезення на замовлення ТОВ «Стеллар Логістик», загальна вартість яких становила 122000,00 грн., що підтверджується актами виконаних робіт.

У 2014 році позивачем виконано вантажні перевезення на замовлення ТОВ «Край Керама» на загальну суму 62000,00 грн., що підтверджується актами виконаних робіт.

Отже, вартість наданих позивачем послуг становить 184000,00 грн., з яких у 2014 році оплачено 49600,00 грн. та у 2015 році - 134400,00 грн..

Таким чином, зазначені суми були визнанні витратами позивача у 2015 році внаслідок отримання доходу, що відповідає вимог Податкового кодексу України та не спростовано відповідачем.

Крім зазначеного, між ПАТ «Сільгосптехніка» (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди автомобільної стоянки від 01 січня 2015 року №4 та від 01 січня 2016 року №4.

На виконання умов вказаних договорів позивач сплатив ПАТ «Сільгосптехніка» орендну платк на загальну суму 24700,00 грн., що підтверджується актами наданих послуг та податковими накладними.

Збільшуючи позивачеві податкові зобов'язання, відповідач дійшов висновку про те, що позивачем не доведено взаємозв'язок витрат на оренду приміщення з господарською діяльністю.

Як свідчить судова практика (зокрема, постанова Верховного Суду України від 27 червня 2017 року справі № 2а-6549/11/1470), про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Крім того, слід зазначити, що підприємницька діяльність здійснюються суб'єктом господарювання на власний ризик, а відтак, у господарських правовідносинах учасники господарського обороту повинні проявляти розумну обачливість.

Водночас, наслідки у податковому обліку платника податків створюють не самі по собі правочини, а вчинювані таким платником господарські операції, тобто дії або події, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін.

Відповідачем не спростовано, що основним видом діяльності позивача є: вантажний автомобільний транспорт (основний); технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; надання послуг перевезення речей (переїзду); інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; надання в оренду вантажних автомобілів.

Так, позивач є власником транспортних засобів Renault Magnum 440.19 реєстраційний номер НОМЕР_11; Schmitz SPR24, реєстраційний номер НОМЕР_2; Renault Magnum 480, реєстраційний номер НОМЕР_3; Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_4; DAF XF95.480, реєстраційний номер НОМЕР_5; KRONE SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_6; Scania 124L, реєстраційний номер НОМЕР_7; Krone SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_8; Renault Magnum 440.19, реєстраційний номер НОМЕР_9; Schmitz S01, реєстраційний номер НОМЕР_10.

Таким чином, висновки відповідача щодо безпідставності включення позивачем до складу валових витрат на оренду приміщення є необґрунтованими та не можуть слугувати підставою для донарахування грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб.

Враховуючи те, що у апеляційній скарзі зазначені факти не спростовано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 15 травня 2017 року № та №000881302.

Податковим повідомленням-рішенням від 15 травня 2017 року № позивачу визначені грошові зобов'язання з військового збору.

Відповідно до пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи.

Так, судом встановлено протиправність висновків відповідача про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу внаслідок завищення витрат на суму 348936,70 грн..

А тому, податкове повідомлення-рішення від 15 травня 2017 року №, як наслідок, є протиправним.

Відповідно ч 1 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок повинен розраховуватися у відповідному відсотковому розмірі від суми доходу (прибутку), отриманого від діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Так, відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Пунктом 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Рішенням від 15 травня 2017 року № до позивача застосовано штрафні санкції за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Враховуючи, що наведені рішення суб'єкта владних повноважень мають похідний характер від податкових повідомлень-рішень щодо яких суд дійшов висновку про їх протиправність, тому вони також є протиправними.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 15.03.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.