Справа № 809/1062/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року

Київ

справа №809/1062/17

адміністративне провадження №К/9901/2289/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - Сироткін С.С.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року (судді: Святецький В.В., Гудим Л.Я., Довгополов О.М.) у справі №809/1062/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз» до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз» (далі - позивач, ТОВ «Корпорація «Агро-Союз») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 липня 2017 року за № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність порушень вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з придбання послуг ТОВ «Будпром-Інвест» за спірний період.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким задоволено адміністративний позов. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 14 липня 2017 року № та №. Стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 37 942, 65 грн.

Суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з встановлення факту реального придбання позивачем послуг у ТОВ «Будпром-Інвест» які використовувались ним у власній господарській діяльності та підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, у зв'язку з чим, у податкового органу були відсутні підстави для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цим контрагентом у період, що перевірявся.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року та залишити в силі постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року.

У доводах касаційної скарги відповідач посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи зважаючи на неправомірність формування позивачем податкового кредиту спірного податкового періоду, оскільки суми ПДВ, сплачені у ціні придбаних у вказаного контрагента товарів послуг не підтверджуються належними первинними документами, а фінансово-господарська діяльність контрагента позивача здійснювалась поза межами правового поля.

Позивачем надані заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

Касаційний розгляд справи проведено у судовому засіданні, відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Корпорація «Агросоюз» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з придбання послуг у серпні 2016 року від ТОВ «Будпром-Інвест» та у жовтні 2016 року від ТОВ «Трейд-Векс», про що складено акт від 21 лютого 2017 року №80/09-19-14-02/31761141, яким встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, статті 198.6, статті 201, статті 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 386 878,00 грн, а також завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду на суму 396 455,00 грн.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 13 березня 2017 року № та № , не погоджуючись з якими позивач оскаржив їх у адміністративним порядку.

На підставі акту перевірки та за результатами адміністративного оскарження вказаних рішень, контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 14 липня 2017 року №, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 580 317,00 грн, у тому числі 386 878,00 грн - основного платежу та 193 439,00 грн - штрафних (фінансових) санкцій та №, яким зменшив позивачу від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду на суму 396 455,00 грн.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Так, за змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ТОВ «Будпром-Інвест» на підставі договору №30 від 25 липня 2016 року, згідно умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню послуг з укріплення водопровідного стоку складу №10, очищення водопровідно-каналізаційних колодязів, очищення від мулу резервуарів для води, очищення водопровідної системи ангару, прочищення радіаторів системи опалення в приміщеннях та ангарах, укріплення водопровідних стоків території, технічне обслуговування та очищення поливо-зрошувальної системи, технічне обслуговування насосної станції за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейний, вул.Нижнєдніпровська,1. Загальна вартість послуг складає 4, 7 млн. грн, у тому числі ПДВ - 783 333,33 грн.

Про фактичне виконання вказаних господарських відносин свідчать наявні у матеріалах справи копії акту виконаних робіт, платіжних доручень, довідки про об'єкти нерухомості, що знаходяться у позивача на балансі.

Судом попередньої інстанції встановлено, що надані первинні бухгалтерські документи відповідають вимогам встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні, виписані контрагентами містять всі необхідні реквізити, передбачені чинним на момент їх виписки законодавством.

Крім того, на час здійснення господарських операцій позивач та його контрагент були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, мали свідоцтва платників ПДВ.

У той же час, відповідач не довів, що позивач не мав матеріальних та трудових рескрсів для реального виконання ним господарської операції.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що на момент проведення перевірки у позивача були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до податкового кредиту сум, сплачених позивачем контрагенту, а аналіз наданих позивачем первинних податкових документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування податкового кредиту по операціях з ТОВ «Будпром-Інвест», які були предметом перевірки, що спростовує доводи контролюючого органу відносно відсутності доказів фактичного виконання господарських відносин між позивачем та контрагентом.

Суд попередньої інстанції обґрунтовано відхилив доводи контролюючого органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача та ТОВ «Будпром-Інвест», зважаючи на те, що вони ґрунтуються виключно на припущеннях, які в свою чергу базуються на узагальненій податковій інформації без дослідження первинних документів ТОВ «Будпром-Інвест»

При цьому, можливе порушення контрагентом податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права, за результатами господарської діяльності з таким контрагентом, на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, з огляду на відсутність дослідження та аналізу господарських операцій за результатами здійснення яких, сформовано позивачем податковий кредит.

У ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року у справі №809/1062/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова ,

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду