Справа № 813/4266/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/12619/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Чабан О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі № 813/4266/17 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції - Сподарик Н.І,

час ухвалення рішення - 07.12.2017 року, 15:20 год,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 12.12.2017 року,

В С Т А Н О В И В :

23 листопада 2017 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 05.10.2017 року №16474/10/13-07-13-12-20.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку є протиправним, оскільки сума задекларованого єдиного податку за 2016 рік була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується квитанцією, кошти були перераховані на помилковий рахунок і не взято до уваги контролюючим органом при прийнятті рішення. Також не дотримано процедури прийняття оскаржуваного рішення, оскільки останнє прийняте за відсутності проведеної перевірки платника податку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі № 813/4266/17 позовні вимоги задоволено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на безпідставне неприйняття судом першої інстанцій до уваги наявності заборгованості у позивача протягом двох послідовних кварталів. Стверджує, що помилкова сплата коштів на інший бюджетний рахунок не вважається сплатою податку. Звертає увагу, що на момент прийняття рішення станом на 01.10.2017 року у платника податків була наявна заборгованість.

Просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі № 813/4266/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_1 у своєму відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, доповнень до апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та є платником єдиного податку з 1 січня 1999 року, відповідно до Свідоцтва про сплату єдиного податку суб'єктом малого підприємництва - фізичною особою (а.с.14).

Сума задекларованого єдиного податку за спірний період була сплачена позивачем, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією квитанції від 16.01.2017 року (а.с.10).

Проте, позивачем при внесенні відповідних сум була допущена помилка у визначенні платежу, а саме зазначено: " 101; НОМЕР_1; Податок на доходи фізичних осіб".

05.10.2017 року Головним управлінням ДФС у Львівській області винесено рішення №16474/10/13-07-13-12-20 про виключення з реєстру платника єдиного податку, у зв'язку із наявністю у позивача податкового боргу на кожне число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Згідно посилань відповідача, сплату єдиного податку фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював на рахунки казначейства, в результаті чого в інтегрованій картці платника виникла заборгованість.

11.10.2017 року позивач звернувся із заявою на ім'я начальника Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області про перерахування помилково сплачених на рахунок 0007 грошових коштів у розмірі 640,00 грн. по податку на доходи фізичних осіб на рахунок 0007, призначеного для єдиного податку.

25.10.2017 року позивачем на ім'я заступника начальника ГУ ДФС у Львівській області подано заяву в порядку врегулювання конфлікту навколо рішення від 05.10.2017 року про виключення з реєстру платника єдиного податку.

Листом ГУ ДФС у Львівській області від 01.11.2017 року про розгляд звернення проінформовано позивача, що рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку прийнято на підставі даних ІС "Податковий блок", які підтверджували про наявність заборгованості по єдиному податку протягом двох послідовних кварталів в сумі 390,77 грн. Значиться також, що 23.10.2017 року проведено перезарахування коштів в сумі 640 грн. з податку на доходи фізичних осіб в інтегровану картку платника єдиного податку з фізичних осіб. Станом на 23.10.2017 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 числиться переплата по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 249,23 грн.

Не погоджуючись з прийнятим Головним управлінням ДФС у Львівській області рішенням від 05.10.2017 року №16474/10/13-07-13-12-20 про виключення з реєстру платника єдиного податку, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що жодної перевірки ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом до винесення оскаржуваного рішення всупереч вимогам п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України не проводилося та акту про порушення вимог чинного законодавства, на підставі якого прийнято рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку станом на 05.10.201р. не складалося.

Також судом з'ясовано із долучених до матеріалів справи доказів, позивач сплатив кошти, проте помилково на інший казначейський рахунок, що підтверджується квитанцією про сплату.

А тому у даному випадку, на підставі встановлених обставин справи, невірне зазначення платником призначення платежу не призвело до ненадходження відповідної суми податку до бюджету у визначений законом строк.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та аргументами суду першої інстанції з наступних підстав.

05 жовтня 2017 року відповідачем прийнято рішення № 16474/10/13-07-13-12-20 про виключення з реєстру платника єдиного податку ОСОБА_1 згідно із пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України, а саме: у зв'язку з наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Згідно із пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до абзацу 1 пункту 294.1 статті 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік..

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду (пункт 294.2 статті 294 Податкового кодексу України).

Згідно із пунктом 295.31 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів (підпункт 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Враховуючи те, що несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника, а не на підставі акта перевірки, яка, в свою чергу, ним і не проводилася, і позивач заперечує проти існування відповідної заборгованості, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено умови і порядок прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу положень пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України відповідач зобов'язаний був надіслати позивачу податкову вимогу про сплату боргу у спосіб, визначений Податковим кодексом України, чого зроблено ним не було.

Крім того, як з'ясовано судом першої інстанції, позивач сплатив кошти, проте помилково на інший казначейський рахунок, що підтверджується квитанцією про сплату.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ч.1 ст.43 Бюджетного Кодексу України).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном) (ч.4 ст.45 Бюджетного кодексу України).

А згідно із ч.5 ст.45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, п.22.4 ст.22 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-ІІІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Відповідно до п.38.1 ст.38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

У даному випадку, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що невірне зазначення платником призначення платежу не призвело до ненадходження відповідної суми податку до бюджету у визначений законом строк.

А відтак, аргументи апеляційної скарги жодним чином не спростовують обставин встановлених судом, не містять підстав, які свідчили б про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального або процесуального права та заперечуються матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є підставним, обґрунтованим і підлягає до задоволення.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Головного управління ДФС в Львівській області №16474/10/13-07-13-12-20 від 05.10.2017 року не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та вірно скасоване судом першої інстанції.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про протиправність вказаного рішення та наявність підстав для його скасування.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на ряд норм Податкового кодексу України не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки при цьому не зазначається у яких спосіб суд припустився їх порушення.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі № 813/4266/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 14.03 2018 року