Справа № 159/5076/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1614/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Пліша М.А., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Головного управління ДФС у Волинській області Кондратюка Сергія Вікторовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2018 року (головуючий у першій інстанції Наваляний Т.Д., м. Ковель),

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Ковельського міськрайонного суду з адміністративним позовом до заступника начальника Головного управління ДФС у Волинській області Кондратюка С.В. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 19 грудня 2017 року, якою до позивача було застосовано штраф відповідно до ч. 5 ст. 165-1 КУпАП в сумі 2550 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно притягнув її до адміністративної відповідальності, оскільки причиною несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) стала відсутність бюджетного фінансування Філії «Ковельський автодор» Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» (далі - Філія) з боку центральних органів державної виконавчої влади. За таких обставин, позивач вказала, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено й визнано протиправним та скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення від 19 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 165-1 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 2550 грн.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010 фінансовий стан платника єдиного внеску не впливає на виплату єдиного внеску, і навіть наявність заборгованості по заробітній платі не звільняє платника цього внеску від обов'язку його сплати в строки, визначені цим Законом, у зв'язку з чим позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає перегляду в апеляційній інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення відсутні, а скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 19 грудня 2017 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 165-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 2550 грн.

Як вбачається з вказаної постанови, ОСОБА_1, яка працює головним бухгалтером Філії «Ковельський автодор» ДП «Волинський облавтодор», притягнуто до відповідальності за фактом несплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за жовтень 2017 року в сумі 96851,13 грн зі строком сплати 20 листопада 2017, чим порушено ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Колегія суддів вважає цілком обґрунтованим такий висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У пункті 1 статті 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2464-VІ базою для нарахування та утримання єдиного внеску є: заробітна плата найманих працівників, оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця; допомога по тимчасовій непрацездатності, допомога у зв'язку з вагітністю та пологами, допомога або компенсації, що виплачуються відповідно до законодавства.

Зі змісту частини восьмої статті 9 Закону №2464-VІ вбачається, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Згідно з абзацом 2 частини 8 статті 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до частини одинадцятої статті 9 Закону №2464-VІ у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено, що згідно з пунктами 5.8, 5.11 Положення про оплату праці, затвердженого Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» і погодженого з профспілковим комітетом, колективним договором, галузевою угодою, Філія здійснює оплату праці своїх працівників і наданням їм трудових і соціальних пільг. Забезпечення діяльності Філії здійснюється начальником за рахунок коштів, переданих Філії Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» як оборотні кошти, отриманих Філією за результатами господарської діяльності.

Як вбачається з довідки Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» кошти для погашення ЄСВ та виплати заробітної плати по Філії за жовтень 2017 року не надійшли.

За таких обставин, позивач як відповідальна особа Філії не мала можливості з незалежних від неї причин здійснити оплату єдиного внеску, у зв'язку з чим її вина в несвоєчасній сплаті єдиного внеску не доведена, а відтак в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 165-1 КУпАП.

Доводи апелянита про те, що належним відповідачем у даній справі має бути Головне управління ДФС у Волинській області, а тому позов пред'явлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову, суд вважає безпідставними. Так, постанова про накладення адміністративного стягнення прийнята посадовою особою - заступником начальника Головного управління ДФС у Волинській області, а відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України (у редакції з 15.12.2017), суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Отже відповідачем зазначено посадову особу, яка прийняла рішення, що відповідає нормам чинного законодавства.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення не було допущено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді М.А. Пліш

О.М. Довгополов