Справа № 1623/312/12
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2018 року

Київ

справа №1623/312/12

адміністративне провадження №К/9901/1842/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 1623/312/12

за позовом ОСОБА_2 до Куйбишевської сільської ради Оржицького району Полтавської області, третя особа - Оржицька районна державна адміністрація Полтавської області, про скасування рішення,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Оржицького районного суду Полтавської області (у складі судді Грузман Т. В.) від 26 серпня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (у складі суддів Калитки О. М., Бондара В. О., Кононенко З. О.) від 18 листопада 2014 року, установив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. У березні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Куйбишевської сільської ради Оржицького району Полтавської області, третя особа - Оржицька районна державна адміністрація Полтавської області, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 10 серпня 2014 року, просила:

- поновити строк звернення до суду;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25 травня 2001 року «Про розгляд клопотання СТОВ «Агрофірма «Куйбишеве» в частині, що стосується ОСОБА_3.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що на час паювання землі у радгоспі ім. Куйбишева у 1997 році її мати, ОСОБА_3, яка працювала у даному господарстві та перебувала на пенсії, 25 травня 2001 року рішенням 12 сесії 23 скликання Куйбишевської сільської ради безпідставно була позбавлена права на отримання земельної частки. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 померла, позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлої, має право на отримання земельної частки.

3. Постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 26 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року; поновлено строк звернення до суду; у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Оржицького районного суду Полтавської області від 26 серпня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, прийняти нову постанову, якою позовну вимогу задовольнити.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 квітня 2016 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено справу до попереднього розгляду на 12 травня 2016 року.

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2016 року справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні.

9. 05 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оржицького районного суду Полтавської області від 26 серпня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі № 1623/312/12 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

10. Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її розгляд в судовому засіданні на 28 лютого 2018 року; зобов'язано відповідача та третю особу у семиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на касаційну скаргу та всі недодані раніше письмові докази, які підтверджують заперечення проти касаційної скарги.

11. 22 лютого 2018 року на адресу суду надійшов відзив Вишневої сільської ради від 16 лютого 2018 року за № 86, в якому повідомляє, що постановою Верховної Ради України від 12 травня 2016 року № 1353- ІІІ «Про перейменування деяких населених пунктів» село Куйбишеве Оржицького району Полтавської області перейменовано на село Вишневе, відповідно Куйбишіевську сільську раду на Вишневу сільську раду. Просить розглянути справу без участі представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

12. Третя особа - Оржицька районна державна адміністрація Полтавської області відзив на касаційну скаргу не надала. 22 лютого 2018 року надіслано лист, в якому просить розглянути справу без її участі у зв'язку з неможливістю забезпечення явки повноважного представника.

13. 28 лютого 2018 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача.

14. 28 лютого 2018 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи та про участь у судовому засіданні Верховного Суду в режимі відео конференції.

15. Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року клопотання ОСОБА_2 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; призначено розгляд даної адміністративної справи на 14 березня 2018 року за участю ОСОБА_2 в режимі відео конференції; доручено Оржицькому районному суду Полтавської області забезпечити проведення судового засідання, призначеного на 14 березня 2018 року, в якому братиме участь ОСОБА_2 в режимі відеоконференції.

16. 13 березня 2018 року Вишнева сільська рада надіслала лист від 13 березня 2018 року про розгляд справи без участі представника та зазначила, що наміру подати будь-які докази не має.

17. 14 березня 2018 року колегія суддів у судовому засіданні за участю ОСОБА_2, в режимі відеоконференції, перевіривши доводи касаційної скарги та вислухавши пояснення надані ОСОБА_2, які стосуються підстав касаційного перегляду судового рішення. На підставі ст. 345 КАС України, вирішила проводити подальший розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Щодо переходу в письмове провадження ОСОБА_2 не заперечувала.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3, яка з 18 квітня 1957 року була членом колгоспу ім. Куйбишева і ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла, що підтверджується копіями трудової книжки, свідоцтва про народження та свідоцтва про смерть НОМЕР_1 виданого Куйбишевською сільською радою від 02 січня 1999 року.

19. Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю від 19 січня 1999 року, Серія НОМЕР_2, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 2, Акціонерному товариству закритого типу «Агрофірмі Куйбишево» передано у колективну власність 7458,7 гектарів землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно рішення Куйбишевської сільради від 15 січня 1999 року. Додатком №1 зазначеного акта є список членів акціонерного товариства закритого типу «Агрофірма Куйбишево» серед яких під № 253 значиться ОСОБА_3.

20. Рішенням 12 сесії 23 скликання Куйбишевської сільської ради від 25 травня 2001 року розглянувши клопотання СТОВ «Агрофірми» Куйбишево» затвердила списки осіб сертифікати у яких вилучаються, серед яких під № 20 зазначена ОСОБА_3.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходили з наступного, що позивач є дочкою ОСОБА_3, яка з 18 квітня 1957 року була членом колгоспу ім. Куйбишева і ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла, що підтверджується копіями трудової книжки (а.с. 80), свідоцтва про народження (а.с. 81) та свідоцтва про смерть НОМЕР_1 виданого Куйбишевською сільською радою від 02 січня 1999 року (а.с 78).

22. Відповідно п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 травня 1995 року № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

23. Відповідно Державного акту на право колективної власності на землю від 19 січня 1999 року, Серія НОМЕР_2, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 2, акціонерному товариству закритого типу «Агрофірмі Куйбишево» передано у колективну власність 7458,7 гектарів землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно рішення Куйбишевської сільради від 15 січня 1999 року. Додатком № 1 зазначеного акта є список членів акціонерного товариства закритого типу «Агрофірма Куйбишево» серед яких під № 253 значиться ОСОБА_3 (а.с. 206 - 212).

24. Рішенням 12 сесії 23 скликання Куйбишевської сільської ради від 25 травня 2001 року сесія розглянувши клопотання СТОВ «Агрофірми» Куйбишево» затвердила списки осіб сертифікати у яких вилучаються, серед яких під № 20 зазначена ОСОБА_3 (а.с. 74).

25. Як вбачається з матеріалів справи, начальником відділу держземагенства в Оржицькому районі Полтавської області ОСОБА_5 на вимогу апеляційного суду листом від 23 жовтня 2014 року за № 967 надано завірену копію Державного акту про право колективної власності на землю АТЗТ «Агрофірма Куйбишево» від 19 січня 1999 року серії НОМЕР_2, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 2, та список осіб, які мають право на земельні частки (паї).

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

26. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що:

- висновок судів щодо дати розпаювання земель по СТОВ «Куйбишево» - 26 березня 1999 року є помилковий;

- суд першої інстанції, відмовляючи в позові через смерть матері, не звернув увагу на ту обставину, що право на земельну частку (пай) виникає у члена КСП відповідно до Акту розпаювання, а не на момент видачі суб'єкту господарювання акта на право колективної власності на землю, а на момент розпаювання землі в господарстві в 1997 році - мати була жива;

- судами необхідно було визначитись, чи не спрямовані ненормативні дії органу самоврядування - сільської ради на розпорядження землями колективної власності у вигляді прийняття оскаржуваного рішення та на порушення прав позивача та чи не свідчать ці дії про перевищення сільською радою своїх повноважень, передбачених законом;

- судом не застосовано положення ст. 71 - 73 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинна на момент прийняття оскаржуваних судових рішень), не визнав обов'язкову явку відповідача та не зобов'язав його довести в суді законність оскаржуваного рішення, в матеріалах справи відсутній жодний доказ про правомірність і законність оскаржуваного рішення, а саме;

А) відсутнє клопотання СТОВ «Куйбишево» про необхідність затвердження списків осіб, в яких Сертифікат за земельну частку (пай) вилучається;

Б) відсутні підстави вилучення Сертифікату у матері, адже в мотивувальній частині оскаржуваного рішення відсутнє не лише правове обґрунтування рішення, а і конкретні підстави вилучення сертифікату, в тому числі відсутнє посилання на факт смерті моєї матері;

В) зміст оскаржуваного рішення - «затвердження списку осіб, Сертифікати в яких вилучаються», але не на зазначено в якому саме порядку він вилучається і ким, чи яким органом.

V. ОЦІНКА СУДУ

27 Надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, колегія суддів виходить з наступного.

28. Відповідно до положень ст. 159 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинна на момент прийняття оскаржуваних судових рішень) законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

29. Колегія суддів вважає, що рішення попередніх судів є такими, що не відповідають вимогам ст. 159 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинна на момент прийняття оскаржуваних судових рішень) щодо законності та обґрунтованості судового рішення, висновки щодо відмови у задоволені позовних вимог є передчасними.

30. Частиною 3 ст. 2 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

31. Тобто, суди мають виходити з загальних засад адміністративного судочинства з метою повного захисту прав, свобод та інтересів сторін, які беруть участь у справі.

32. Колегія суддів зазначає, що судами фактично не з'ясовано всі підстави та обставини винесення відповідачем оскаржуваного рішення, обґрунтованість його прийняття в цілому, повноваження сільської ради щодо його прийняття у відповідності до норм чинного на час прийняття оскаржуваного рішення законодавства, та відповідні аргументи позивача.

33. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

34. Частиною 1 ст. 138 КАС України (у вказаній редакції) встановлено, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

35. Статтею 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який був чинним на момент смерті ОСОБА_3, передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

36. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

37. Згідно довідки Куйбишевської сільської ради № 65 від 23 січня 2012 року (а.с. 148) останнім місцем проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року а/з № 01 від 02 січня 1999 року було с. Тимки, Оржицького району, Полтавської області. На день смерті ОСОБА_3 проживала разом з дочкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, онуком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживали в цьому будинку на протязі шести місяців з дня смерті спадкодавця та вели спільне господарство.

38. На час смерті ОСОБА_3 і протягом шести місяців з дня смерті її дочка ОСОБА_2 проживала разом з нею в одному будинку і вела спільне господарство. А тому прийняла спадщину після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_4 року, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Даним факт підтверджено судом першої інстанції у своєму рішенні і не спростовано судом апеляційної інстанції. В процесі розгляду справи сторони не заперечували, що ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею.

39. На підставі наведеного, колегія суддів доходить висновку, що 25 травня 2001 року Куйбишевська сільська рада приймаючи рішення про задоволення клопотання СТОВ «Агрофірми» Куйбишево» щодо списку осіб сертифікати у яких вилучаються, серед яких під № 20 зазначена ОСОБА_3, не врахувала, що з моменту її смерті вже пройшло більше шести місяців і право отримання сертифікату на земельну частку (пай) успадкувала її дочка ОСОБА_2 Оскільки право на земельну частку (пай) виникає у члена КСП відповідно до Акту розпаювання, а не на момент видачі суб'єкту господарювання акта на право колективної власності на землю. На момент розпаювання землі в господарстві в 1997 році - ОСОБА_3 була жива.

40. Судами попередніх інстанцій за наслідками судового розгляду у суді першої інстанції, а також апеляційного перегляду не надано належної оцінки вказаним обставинам.

41. Відповідно до положень п. 13 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» (заява № 2586/07) від 12 липня 2016 року (аналогічні скарги були розглянуті у п. 25 справи «Проніна проти України» (Заява № 63566/00) від 18 липня 2006 року та у справі «Богатова проти України» (заява № 5231/04) від 07 жовтня 2010 року), суд зобов'язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше суди не виконують свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

42. Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

43. Верховний Суд зазначає, що у цій справі судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права, надана помилкова правова оцінка обставинам, які повно встановлені під час судового розгляду у суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Постанову Оржицького районного суду Полтавської області від 26 серпня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі № 1623/312/12 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до Куйбишевської сільської ради Оржицького району Полтавської області, третя особа - Оржицька районна державна адміністрація Полтавської області, про скасування рішення, в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії 23 скликання Куйбишевської сільської ради Оржицького району Полтавської області від 25 травня 2001 року «Про розгляд клопотання СТОВ «Агрофірма «Куйбишеве» в частині, що стосується ОСОБА_3, виключивши її із списку осіб, сертифікати у яких вилучаються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб