Справа № 760/18103/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Шереметьєва Л.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Справа № 760/18103/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Епель О.В.,
суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,
за участю секретаря Лісник Т.В.,
представника відповідача Полторака С.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у справі:

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

третя особа, яка
не заявляє
самостійні вимоги
на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про:
- визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності з 23.12.2015 р. внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, оформленого протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 р. № 72;
- зобов`язання відповідача розглянути питання щодо призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 23.12.2015 р., відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі /смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні / та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 та ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати відповідача подати звіт про виконання на його користь постанови суду протягом п`ятнадцяти діб з дня набрання постановою суду законної сили.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Міністерства оборони України в частині нерозгляду документів, направлених 02.06.2016 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювань, отриманих під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі /смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні / та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 р. № 975, та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву позивача, подану з висновком Рівненського обласного військового комісаріату 02.06.2016 р., відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі /смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні / та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 р. № 975.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що в позовній заяві не вказано засобів зв`язку з позивачем і його ідентифікаційного коду, вказана адреса листування, яка відрізняється від адреси місця реєстрації, не зазначено щодо наявності у позивача представника та не додано всіх необхідних сторінок паспорту, а тому, на думку апелянта, позов подано невстановленою особою, в якої відсутня адміністративна процесуальна дієздатність.
Крім того, апелянт посилається на те, що первинно позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи у 2008 році, а ІІ групу інвалідності він набув лише через 7 років під час повторного огляду у 2015 році, що виключає підстави для застосування п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і виплати йому відповідної одноразової грошової допомоги, а також на те, що дата підвищення групи інвалідності не є її встановленням, що до нього не застосовуються положення Постанови № 975 та взагалі не поширюється Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що під час проходження служби у збройних сила СРСР не був громадянином України, що позивачем не надано документу, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії), і що Центральна військово-лікарська комісія при складанні протоколу від 04.08.2011 р. № 1364 щодо причинно-наслідкового зв`язку захворювання позивача з виконанням ним обов`язків військової служби вийшла за межі наданих їй повноважень.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що судом неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляції, відповідно до ст. 308 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 12.05.1984 р. по 28.04.1986 р. позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, що підтверджується відомостями, які містяться у військовому квитку серії НОМЕР_1 .
У 1997 році позивачу було видано посвідчення особи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
08.10.2008 р. позивачу було встановлено інвалідність ІІІ групи через загальне захворювання (довідка МСЕК від 08.10.2008 р. № 135345).
З витягу з Протоколу від 04.08.2011 р. № 1364 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця вбачається, що захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Відповідно до довідки МСЕК від 14.09.2011 р. № 0188293 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язано з виконання обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії.
Згідно з довідкою МСЕК від 23.12.2015 р. № 0399924 позивачу встановлено ІІ група інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язано з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
01.06.2016 р. позивач звернувся до відповідача-2 із заявою, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі /смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні/ та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 р. № 975.
02.06.2016 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі заяви позивача до Міністерства оборони України були направлені документи з висновком щодо відсутності у нього права на отримання одноразової грошової допомоги та із зауваженням, що позивач наполягає на розгляді його документів Міністерством оборони України.
19.08.2016 р. Комісія Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, дійшла висновку про необхідність направлення документів позивача на доопрацювання через відсутність у них підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби (протокол Комісії від 19.08.2016 р. № 72).
Міністерством оборони України документи позивача по суті розглянуті не були і рішення щодо наявності чи відсутності в нього права для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не прийнято.
Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача-1 щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Судова колгеія встановила, що задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що в день встановлення позивачу інвалідності ІІ групи у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, він набув право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги, що підтверджується всіма необхідними документами, і що дане питання безпідставно не було розглянуто та вирішено Міноборони у порядку, визначеному законодавством.
Відмовляючи в решті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони є передчасними і здійснення нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності належить до компетенції Міноборони, тому позовні вимоги до Рівненського обласного військового комісаріату задоволенню не підлягають.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок № 393).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Згідно з пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Підпунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
У п. 11 Порядку № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.
До заяви додаються копiї: постанови вiдповiдної вiйськово-лiкарської комiсiї щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузiї, травми або калiцтва), захворювання; документа, що свiдчить про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане iз вчиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є наслiдком вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння, або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження; сторiнок паспорта з даними про прiзвище, iм`я та по батьковi i мiсце реєстрацiї; документа, що засвiдчує реєстрацiю фiзичної особи у Державному реєстрi фiзичних осiб - платникiв податкiв, виданого органом доходiв i зборiв (для фiзичної особи, яка через свої релiгiйнi переконання вiдмовляється вiд прийняття реєстрацiйного номера облiкової картки платника податкiв, офiцiйно повiдомила про це вiдповiдний орган доходiв i зборiв та має вiдмiтку в паспортi громадянина України, - копiю сторiнки паспорта з такою НОМЕР_2 ).
Згідно з п. 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Абзацом 9 пункту 1 Порядку № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що в питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
При цьому, право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК, і обов`язок щодо забезпечення його реалізації шляхом прийняття відповідного рішення покладено на Міністерство оборони України.
Водночас, порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом України в постановах від 18.11.2014 р. та від 21.04.2015 р. у справах №№ 21-446а14, 21-183а13 відповідно.
Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, була встановлена позивачу 23.12.2015 р., то саме з цієї дати він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та розмірі, визначеному законодавством, чинним станом на вказану дату, тобто ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975 і обов`язок щодо забезпечення реалізації зазначеного права позивача покладено на Міністерство оборони України.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що невиконання відповідачем-1 покладеного на нього обов`язку з призначення позивачу вказаної допомоги, не розгляду його документів у порядку, передбаченому чинним законодавством, з поверненням їх на доопрацювання без прийняття відповідного рішення призвело до порушенням ст.ст. 16, 16-2 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975 і такі дії є протиправними, порушують право позивача на отримання вказаної допомоги та обумовлюють необхідність застосування відповідної сатисфакції, у даному випадку зобов`язання Міноборони розглянути заяву позивача у порядку, визначеному законодавством.
Доводи апелянта про те, що позивач не був військовослужбовцем Збройних Сил України, що на момент проходження військової служби в СРСР він не був громадянином України, а тому не має права на отримання спірної соціальної виплати, апеляційний суд вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Збройних силах СРСР, а у відповідності до вимог законодавства, зокрема Порядку № 393, у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України, питання соціального забезпечення яких належать до відання Міністерства оборони України.
Посилання апелянта на те, що позивачем не надано копій документів, підтверджуючих причини і обставини поранення, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст.ст. 16, 16-2 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975 є відповідна довідка МСЕК, яка подавалася позивачем і є в матеріалах справи, а також протокол від 04.08.2011 р. № 1364 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Твердження апелянта про те, що в позовній заяві позивачем не вказано засобів зв`язку і його ідентифікаційного коду, спростовуються матеріалами справи, а саме позовною заявою, в якій, окрім іншого, зазначено два номери телефону позивача та адресу листування з ним /Т.1 а.с.1/.
Доводи апелянта про те, що вказана позивачем адреса листування відрізняється від адреси його місця реєстрації, є необґрунтованими, оскільки ані ст. 167 КАС України у редакції, чинній на теперішній час, ані ст. 106 КАС України у редакції, чинній на момент звернення позивача з адміністративним позовом у цій справі, не вимагається зазначення саме адреси місця реєстрації, а навпаки цільовим призначенням наведення такої інформації у позові є забезпечення можливості отримання позивачем копії відповідних процесуальних документів та повідомлення його судом про дату, час та місце судового розгляду його справи.
Посилання апелянта на те, що в позовній заяві позивачем не зазначено відомостей щодо наявності у нього представника, також не є перешкодою для її прийняття, оскільки КАС України не забороняє особі самостійно звертатися з позовом.
Твердження апелянта про те, що позивачем не додано до позовної заяви всіх необхідних сторінок паспорту, що, на його думку, свідчить про подання позову невстановленою особою, в якої відсутня адміністративна процесуальна дієздатність, є також необґрунтованими, оскільки до позовної заяви додано копію першої та другої сторінок паспорту позивача, тобто д даними про нього та про дату, місце й орган видачі його паспортного документу, а також сторінку з відомостями про місце його реєстрації, які, окрім іншого вказані в його позові порід із адресою для листування.
Доводи апелянта про те, що позовна заява ймовірно підписана не позивачем, ґрунтуються виключно на припущеннях і відповідно до вимог ст. 242 КАС України не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Посилання апелянта на те, що первинно позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи у 2008 році, а ІІ групу інвалідності він набув лише через 7 років під час повторного огляду у 2015 році, що виключає підстави для застосування п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і виплати йому відповідної одноразової грошової допомоги, а також на те, що дата підвищення групи інвалідності не є її встановленням, що до нього не застосовуються положення Постанови № 975 та взагалі не поширюється Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, у 2008 році позивачу було встановлено інвалідність внаслідок загального захворювання і лише 23.12.2015 р. йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, тобто під час дії зазначених нормативно-правових актів.
Твердження апелянта про те, що Центральна військово-лікарська комісія при складанні протоколу від 04.08.2011 р. № 1364 щодо причинно-наслідкового зв`язку захворювання позивача з виконанням ним обов`язків військової служби вийшла за межі наданих їй повноважень є безпідставними, оскільки позивачем не надано суду жодного рішення компетентного органу, яким би було встановлено відповідні обставини, а в даному випадку це не є предметом даного судового спору і відповідно до ст. 308 КАС України не підлягає вирішенню.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав суду належних і допустимих, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказів та не переконав судову колегію у своїй правоті.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року без змін.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 15 березня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.