Справа № 274/3649/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Замега О.В.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"12" березня 2018 р. Справа № 274/3649/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Кошиль О.Ю.,

сторін та їх представників:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "22" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо вимагання у нього для призначення пенсії за особливі заслуги паспорта громадянина України, визнати протиправним рішення Комісії по призначенню пенсій при Бердичівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову йому призначити пенсію за особливі заслуги з підстав неподання паспорта громадянина України, зобов'язати Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію за особливі заслуги, як "Заслуженому працівнику культури України" з 20 травня 2015 року.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо вимагання у ОСОБА_3 для призначення пенсії за особливі заслуги паспорта громадянина України.

Визнано протиправним рішення Комісії по призначенню пенсій при Бердичівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову ОСОБА_3 призначити пенсію за особливі заслуги з підстав неподання паспорта громадянина України.

Зобов'язано Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_3 пенсію за особливі заслуги, як "Заслуженому працівнику культури України" з 20 травня 2015 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився та проживав на території України за адресою: АДРЕСА_1.

З 1998 року і на момент звернення із заявою про призначення пенсії, проживає в державі Ізраїль, однак, є громадянином України, що підтверджується копією закордонного паспорту громадянина України(а.с.16).

Його паспорт громадянина України вилучений при оформленні виїзду на постійне місце проживання за кордон.

Позивачу присвоєно звання "Заслуженого працівника культури України"(а.с.15).

З 20.05.2015 року йому призначена пенсія за віком.

29.06.2017 року позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсії за особливі заслуги перед Україною (а.с.45).

Рішенням комісії по розгляду спірних питань пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення Управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області позивачу відмовлено в призначенні надбавки до пенсії за особливі заслуги перед Україною на підставі пред'явленого паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Наведені обставини слугували підставою звернення позивача з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та незаконність відмови відповідача в призначенні позивачу пенсії за особливі заслуги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та розглядаючи питання про законність і обґрунтованість судового рішення, яким задоволено адміністративний позов, враховує наступне.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 23.09.1999 № 1105-XIV(далі - Закон № 1105-XIV) та Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII(далі - Закон № 1788-XII), якими встановлений порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ст.1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1105-XIV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 44 Закону № 1105-XIV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1105-XIV, заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У п.7 Порядку встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) заявника.

Згідно п.16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсі), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

За приписами п.29 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III(далі - Закон № 2235-III) документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Позивач є громадянином України і у відповідності до ч.1 ст.26 Закону № 1105-XIV за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком.

Як встановлено ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до положень ст.2 Закону № 2235-III, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

На підставі ч.2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року визначено, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись із такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

З огляду на вищезазначене, позивач має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною", зазначено, що пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлюються особам, відзначеним почесним званням України.

Відповідно до п.6 ст.1 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлюються громадянам України - особам, відзначеним почесним званням України, колишніх Союзу РСР та Української РСР "заслужений".

Статею 5 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною", пенсія за особливі заслуги призначається з дня звернення за встановленням пенсії, але не раніше дати набрання чинності положенням Закону, що встановлює право на таку пенсію. Днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається день прийому заяви про порушення клопотання про встановлення пенсії за особливі заслуги з усіма необхідними документами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання пенсії за особливі заслуги перед Україною на підставі почесного звання "Заслуженого працівника культури УРСР".

Судом встановлено, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за особливі заслуги перед Україною, слугував виключно висновок пенсійного органу про відсутність у позивача паспорта громадянина України.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що право громадянина на одержання та призначення йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, так як відповідно до конституційних принципів України, право на пенсійне забезпечення гарантується незалежно від того де проживає така особа.

В свою чергу, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Неузгодженості норм окремих підзаконних нормативно-правових актів, зокрема і Порядку порушення клопотання про призначення пенсій за особливі заслуги перед Україною, затвердженого Постановою КМУ від 29.05.2013 року №378 не можуть нівелювати права пенсіонера на призначення та отримання пенсії.

Водночас в частині доводів стосовно часу, з якого необхідно призначити пенсію, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на наведені раніше положення ст.5 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною", що пенсія за особливі заслуги призначається з дня звернення за встановленням пенсії, але не раніше дати набрання чинності положенням Закону, що встановлює право на таку пенсію.

На ці обставини суд першої інстанції суд не звернув увагу та помилково зобов'язав призначити пенсію з 20.05.2015 року, в той час як відповідна заява була подана 29.06.2017 року.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки неповне з'ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права призвели до неправильного вирішення питання про час, з якого слід призначити пенсію, колегія суддів змінює рішення у відповідній частині, частково задовольняючи апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "22" листопада 2017 р. змінити в частині дати, з якої слід призначити ОСОБА_3 пенсію за особливі заслуги як "Заслуженому працівнику культури України", вказавши, що її слід призначити з 29.06.2017 року.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "14" березня 2018 р.