Справа № 2а-10106/09/1570
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року

Київ

справа №2а-10106/09/1570

адміністративне провадження №К/9901/3724/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів - Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпроект» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 травня 2014 року (суддя - Танцюра К.О.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року (судді: Стас Л.В., Турецька І.О., Косцова І.П.) у справі №2а-10106/09/1570 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпроект» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будпроект» (далі - позивач, ТОВ «Будпроект») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення №005092301/0 від 22 червня 2009 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається те, що податковий кредит по господарським операціям ТОВ «Будпроект» з ТОВ«Торговий Дім «Кураб'є» підтверджується належним чином оформленими податковими накладними, які не були визнані недійсними у судовому порядку, у зв'язку із чим, на думку позивача, висновок податкового органу щодо завищення суми податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період є безпідставним.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 7 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року у справі №2а-10106/09/1570 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що ТОВ «Будпроект» не підтверджено відповідними первинними документами правомірність формування податкового кредиту за наслідками господарських операцій з ТОВ «Торговий Дім «Кураб'є» у перевіреному періоді, а тому у позивача відсутнє право на податковий кредит.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Будпроект».

У доводах касаційної скарги позивач посилається на прийняття оскаржуваних рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, належного та всебічного дослідження матеріалів справи, зважаючи на персоніфікований обов'язок платника податків сплачувати податки і збори та самостійно нести відповідальність за порушення податкового законодавства, натомість доводів щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не наводить.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до пуннкту першого частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено виїзну позапланову перевірку ТОВ «Будпроект» з питань перевірки відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «Торговий Дім «Кураб'є» за період з 1 лютого 2007 року по 12 листопада 2007 року, про що складено акт №75/23-80/03059123 від 5 червня 2009 року, яким встановлено порушення підпункту 7.2.3 пункту 7.2, пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого, завищено суму податкового кредиту у розмірі 77 639,60 грн, за результатами господарських відносин з ТОВ «Торговий Дім «Кураб'є», у тому числі: березень 2007 року - 3 989,69 грн, травень 2007 року - 15 416,04 грн, червень 2007 року - 35 283,87 грн, липень 2007 року - 22 950,00 грн.

За результатами перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 22 червня 2009 року №005092301/0, яким ТОВ «Будпроект» визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 77 640,00 грн - за основним платежем та 38 820,00 грн - штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

За змістом положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 вказаної статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпункту 7.2.6 цього пункту).

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємствами-контрагентами, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарських операцій.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ТОВ «Торговий Дім «Кураб'є», на підтвердження виконання яких позивачем надано первинні бухгалтерські документи (податкові накладні, видаткові накладні, рахунки фактури), які складнені без дотримання вимог податкового законодавства щодо оформлення таких документів, у зв'язку з чим, не прийняті судами у якості належних доказів. Так, у наданих позивачем податкових накладних не зазначено прізвище осіб, що їх склали, у зв'язку з чим, неможливо встановити осіб відповідальних за вказані операції, у видаткових накладних відсутні відомості щодо довіреностей на підставі яких була здійснена передача товару, в наданих актах списання будівельних матеріалів відсутні відомості щодо ідентифікації товару отриманого від ТОВ «Торговий Дім «Кураб'є».

У свою чергу, позивач посилається на те, що отримував у перевірений період від ТОВ «Торговий Дім «Кураб'є» будівельні матеріали (щебінь, вапно, арматуру, пінобетон, сітку, цвяхи, проволку, цеглу, дошку, керамзит тощо), товар на підставі оплачених рахунків відвантажувався безпосередньо на будівельний майданчик, де ТОВ «Будпроект» як Генеральний підрядник будував житловий будинок №32 у мікр. ІІІ-4-1 ж/м Котовського у м.Одесі.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що посадова особа ТОВ «Торговий Дім «Кураб'є», яка підписувала підписувала первинні бухгалтерські документи, заперечувала свою діяльність у фінансово-господарській діяльності підприємства.

Відтак, досліджуючи фактичність здійснення вказаних господарських операцій, суди першої та апеляційної інстанцій визнали надані первинні бухгалтерські документи недостатніми для підтвердження фактичної поставки позивачу від вказаного контрагента товару (робіт, послуг), а також недоведеність отримання економічного ефекту від придбання вказаних товарів (робіт, послуг) шляхом використання їх у власній господарській діяльності.

Відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення є необхідною умовою для реалізації платником податків права на податковий кредит та в силу положень податкового законодавства надає платнику податків право зменшити податкові зобов'язання на суму витрат, сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів при здійсненні господарської діяльності, а отже відсутність економічної доцільності господарських операцій є підставою для зменшення в податковому обліку платника податків сум податкового кредиту.

Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що зважаючи на відсутність фактичного здійснення господарських операцій, контролюючим органом правомірно донараховано позивачу податкові зобов'язання з податку на додану вартість за березень-липень 2007 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпроект» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного суду України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпроект» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року у справі №2а-10106/09/1570 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду