Справа № 820/11338/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2018 року

Київ

справа №820/11338/15

провадження №К/9901/6616/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Данилевич Н. А.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 820/11338/15

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду, прийняту 18 січня 2016 року у складі головуючого судді Полях Н. А. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду, постановлену 10 березня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Сіренко О. І., суддів: Любчич Л. В., Спаскіна О. А.,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - ГУМВС України в Харківській області), в якому просив:

визнати незаконними дії ГУМВС України в Харківській області щодо зміни майору міліції ОСОБА_1 базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення та незаконною бездіяльність, щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2012 року по жовтень 2015 року у сумі 15120,34 грн.;

зобов'язати ГУМВС України в Харківській області встановити ОСОБА_1 базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення серпень 2010 року та виплатити заборгованість по виплатам індексації грошового забезпечення у сумі 15120,34 грн.;

визнати незаконними дії ГУМВС України в Харківській області щодо невиконання вимог статті 116 КЗпП України в частині нездійснення остаточного розрахунку позивачу по виплаті грошової винагороди в сумі 700,00 грн. (відповідно до наказу ГУМВС України в Харківській області від 30 вересня 2015 року № 529 о/с), а також матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення на день виплати, тобто 4972,89 грн., а також вихідної допомоги при звільненні у сумі 88658,44 грн.;

зобов'язати ГУМВС України в Харківській області виплатити позивачу грошову винагороду в сумі 700,00 грн. відповідно до наказу ГУМВС України в Харківській області від 30 вересня 2015 року №529 о/с, матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення на день виплати, тобто 4972,89 грн., а також вихідну допомогу при звільненні за скороченням у сумі 88658,44 грн.;

зобов'язати ГУМВС України в Харківській області виплатити позивачу відповідно до вимог статті 117 КЗпП України середній заробіток за час прострочки виконання своїх обов'язків роботодавця щодо остаточного розрахунку при звільнення;

зобов'язати ГУМВС України в Харківській області видати позивачу завірену відповідним чином довідку при грошове забезпечення на останні шість місяців до моменту звільнення.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у період з 01 квітня 2003 року по 05 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, проте у розрахунку та виплаті вихідної грошової допомоги йому було відмовлено без зазначення причин.

Позивач вказує, що під час останньої виплати грошового забезпечення 20 жовтня 2015 року разом з основною сумою йому не було виплачено грошову винагороду у розмірі 700,00 грн. відповідно до наказу ГУМВСУ в Харківській області № 529 о/с від 30 вересня 2015 року, а також передбачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення на день виплати, тобто 4972,89 гривень.

Позивач стверджує, що відповідно до розрахунків, враховуючи ставку 2817,50 грн. та базовий місяць серпень 2010 року позивачу протиправно не було виплачено 15120,34 грн. індексації грошового забезпечення.

Вважаючи, що ГУМВС України в Харківській області допущено порушення статей 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою зобов'язати виплатити йому належну грошову допомогу при звільненні.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року, в позові відмовлено.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 січня 2018 року касаційна скарга позивача надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 25 січня 2018 року прийнята до провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги вказує, що судами попередніх інстанцій надано неналежну оцінку доводам стосовно порушення відповідачем вимог пункту 2.16 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31 грудня 2007 року "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" щодо виплати йому одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення , також неврахування судами попередніх інстанцій приписів пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

Водночас у своїх запереченнях ГУМВС України в Харківській області вказує на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судове рішення апеляційної інстанції - без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01 квітня 2003 року по 05 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, обіймаючи на момент звільнення посаду старшого юрисконсульта сектору юридичного забезпечення ГУМВС України в Харківській області, маючи спеціальне звання майора міліції.

Наказом УМВС України у Вінницькій області від 05 листопада 2015 року за №594 о/с звільнено ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, через скорочення штатів, з 06 листопада 2015 року.

В цей же день касовим ордером № 680 виплачено винагороду за наказом ГУМВС України в Харківській області від 30 вересня 2015 року № 529 о/с в сумі 671,30 коп. (за вирахуванням ЄСВ 2,6 % та військового збору 1,5 %).

Вислуга років на день звільнення складає у календарному обчисленні 14 років 10 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні - 15 років 04 місяців 09 днів.

09 листопада 2015 року позивачу було видано трудову книжку та витяг з наказу про звільнення від 05 листопада 2015 року № 594 о/с.

25 листопада 2015 року касовим ордером № 766 було проведено виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги, яка була профінансована йому з цільовим призначенням у сумі 22624,21 грн. та здійснено кінцевий розрахунок з урахуванням премії за 6 днів листопада 2015 року, премії за відпрацьований жовтнем 2015 року. Загальна сума вказаного розрахунку склала 1750,00 грн., з них 1678,26 грн. перераховано ОСОБА_1 на його картковий рахунок з одночасним утриманням та сплатою до бюджету ЄСВ 2,6 % та військового збору 1,5 %.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірно розраховану та виплачену вихідну допомогу, виходячи з посадового окладу - 750,00 грн., окладу за спеціальне звання - 125,00 грн., надбавки за вислугу років (25 %) - 218,75 грн., 100 % надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби - 1093,75 грн. та премії - 1093,75 грн., що загалом складає грошове забезпечення у розмірі 3281,25 грн., а сума вихідної допомоги за 14 років з 50 % від суми місячного грошового забезпечення становить 22968,75 грн., з вирахуванням 1,5% військового збору - 22624,21 гривень.

Зазначена позиція була підтримана Харківським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Верховний Суд зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин та Положенням про проходження служби начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року.

Згідно з пунктом 2.16.1. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наказом Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

У пункті 2.16.3 вказаної Інструкції визначено, що допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Отже, наведеною Інструкцією передбачено надання допомоги на оздоровлення один раз на рік, однак коли саме матеріальна допомога на оздоровлення може бути надана віднесено до волевиявлення працівника органів внутрішніх справ, яке він, в свою чергу, може висловити у своєму рапорті.

Слід зауважити, що вказаний нормативний документ не містить посилання на виплату такої допомоги одночасно з наданням відпустки.

Приписами пункту 1.14 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, обумовлено, що індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу МВС здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Порядок № 1078), визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, відповідно до пункту 2 якого вказано, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 5 Порядку № 1078 передбачено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Таким чином, базовим місяцем при обчисленні індексу для проведення індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання її складових, які не мають разового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ГУМВС України в Харківській області від 18 лютого 2010 року № 20 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого з ОВС УБОЗ ГУ, грошове забезпечення при цьому у березні 2010 року перевищило грошове забезпечення за лютий 2010 року на суму 288,86 грн., що, в свою чергу, перевищило суму індексації за лютий. Індексацію з березня 2010 припинено, а тому відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 базовий місяць зберігається саме лютий 2010 року.

26 січня 2011 року позивача призначено на посаду слідчого СУ ГУМВСУ в Х/о з грошовим забезпеченням у лютому 2011 року - 3136,00 грн., що є менше ніж грошове забезпечення ніж на посаді слідчого УБОЗ - 3402,00 гривень.

При призначенні ОСОБА_1 на посаду слідчого СУ ГУ з 26 січня 2011 року наказом ГУМВС України в Харківській області від 26 січня 2011 року № 10 о/с з меншим грошовим забезпеченням, індексація з місяця призначення (січень 2011) відновлена та становила 32,94 грн. по грудень 2011 року.

Відповідно до особової картки за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року індексація виплачена відповідно до чинного на той період законодавства.

У зв'язку зі збільшенням з січня 2012 року у порівнянні з груднем 2011 року грошового забезпечення на 179,37 грн. (за рахунок збільшення розміру щомісячної премії), що перевищило суму індексації за грудень 2011 року (114,46 грн.), виплата індексації з січня 2012 року була припинена.

У січні 2012 року відбулося підвищення грошового забезпечення ОСОБА_1 за рахунок збільшення премії.

Доводи позивача про те, що в січні 2012 року розмір пенсії було йому підвищено тимчасово не відповідають довідці про його доходи за 2012 рік, в якій зазначено, що з січня по липень 2012 року премія позивачу призначалася в одному розмірі - 691,87 грн., в наступні місяці розмір премії збільшувався.

Крім того, вказаними довідками підтверджується факт щомісячного нарахування та виплати позивачу премії, яка відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 підлягає індексації, оскільки не має разового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 18 лютого 2010 року по 26 січня 2011 року ОСОБА_1 проходив службу в УБОЗ ГУМВС України в Харківській області, яка, згідно пунктів 9, 10 Положення про УБОЗ ГУМВС України в Харківській області мала свою структуру, штатну чисельність та фонд оплати праці, тому здійснювала нарахування та виплату грошового забезпечення позивачеві. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, який знаходиться у відкритому доступі на сайті Міністерства юстиції України, УБОЗ ГУМВС України ліквідовано 19 червня 2013 року без правонаступників.

Матеріалами справи підтверджено, що саме УБОЗ ГУМВС України встановив ОСОБА_1 лютий 2010 року як базовий місяць, індексація в якому становила 240,31 гривень, що не було оскаржено позивачем в судовому порядку.

Відповідач в свою чергу, не виплачував ОСОБА_1 грошове забезпечення у період з 18 лютого 2010 року по 26 січня 2011 року.

Пунктом 3 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У додатку № 26 до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" міститься вичерпний перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, серед яких відсутні індексація та матеріальна допомога.

Таким чином, матеріальна допомога та індексація не входять до грошового забезпечення, яке береться для обрахунку вихідної допомоги на підставі статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Доводи щодо неврахування судами попередніх інстанцій правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-70а15, як підставу для задоволення позовних вимог є безпідставною, оскільки вказана правова позиція висловлена з приводу порядку обчислення пенсії військовослужбовців, а не нарахування вихідної допомоги працівнику органів внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено зі служби 06 листопада 2015 року.

В цей же день касовим ордером № 680 виплачено винагороду за наказом ГУМВС України в Харківській області від 30 вересня 2015 року № 529 о/с в сумі 671,30 коп. (за вирахуванням ЄСВ 2,6 % та військового збору 1,5 %).

Вислуга років на день звільнення складає у календарному обчисленні 14 років 10 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні - 15 років 04 місяців 09 днів.

09 листопада 2015 року позивачу було видано трудову книжку та витяг з наказу про звільнення від 05 листопада 2015 року № 594 о/с.

25 листопада 2015 року касовим ордером № 766 було проведено виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги, яка була профінансована йому з цільовим призначенням у сумі 22624,21 грн. та здійснено кінцевий розрахунок з урахуванням премії за 6 днів листопада 2015 року, премії за відпрацьований жовтнем 2015 року. Загальна сума вказаного розрахунку склала 1750,00 грн., з них 1678,26 грн. перераховано ОСОБА_1 на його картковий рахунок з одночасним утриманням та сплатою до бюджету ЄСВ 2,6 % та військового збору 1,5 %.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В силу статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності до пункту 2.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірно розраховану та виплачену вихідну допомогу, виходячи з посадового окладу - 750,00 грн., окладу за спеціальне звання - 125,00 грн., надбавки за вислугу років (25 %) - 218,75 грн., 100 % надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби - 1093,75 грн. та премії - 1093,75 грн., що загалом складає грошове забезпечення у розмірі 3281,25 грн., а сума вихідної допомоги за 14 років з 50 % від суми місячного грошового забезпечення становить 22968,75 грн., з вирахуванням 1,5% військового збору - 22624,21 гривень.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Н. А. Данилевич