Справа № 428/6368/16-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року справа №428/6368/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 грудня 2017 року в справі № 428/6368/16-а (головуючий І інстанції Юзефович І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області звернувся до суду із заявою, в якій просив змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.12.2016 № 428/6368/16-а, змінивши судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 грн присудити за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 на стягнення 551,20 грн.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 грудня 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

Орган виконавчої служби, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, задовольнивши заяву в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що через зобовязальний характер рішення суду виконання виконавчого листа можливе лише шляхом примусового списання (стягнення) коштів з рахунків, відкритих в органах Державної казначейської служби, та виключно з рахунків, за якими здійснюються визначені в судовому порядку види соціальних виплат.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.11.2016 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені та постановлено визнати незаконним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області, яке оформлене у вигляді листа-відповіді від 04.12.2015, щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області призначити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з дня звернення за її призначенням з 18.05.2015; судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 грн присудити за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь позивача. Зазначена постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили 13.12.2016. У справі видано виконавчий лист.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» 22.12.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копія постанови направлена боржнику для виконання.

На адресу органу виконавчої служби надійшла відповідь, в якій зазначено, що бюджетні асигнування органу соціального захисту населення на виконання рішень суду кошторисом не передбачені.

На підставі того, що рішення суду неможливо виконати в повному обсязі з підстав, що не залежать від боржника, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Розглядаючи апеляційну скаргу на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 грудня 2017 року колегія суддів застосовує норми Кодексу адміністративного судочинства України, чинного на час постановлення цього рішення, у межах відповідності висновків суду нормам процесуального права.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз резолютивної частини постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.11.2016 та синтез наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що здійснюючи розподіл судових витрат суд першої інстанції використав формулювання, визначене законодавцем.

За таких обставин Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог, оскільки розподіл судових витрат є частиною відновлення порушеного права особи. Хоча в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (статті 198, 223 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Встановлені судами обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання. Виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду.

З огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобовязання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Таким чином, зміна способу і порядку виконання рішення суду про присудження здійснених судових витрат на стягнення такої виплати є незаконною.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 грудня 2017 року в справі № 428/6368/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та зобовязання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 грудня 2017 року в справі № 428/6368/16-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів і не може бути оскаржена.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_2

ОСОБА_3