Справа № 821/1904/17
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1904/17
16:00

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Елена" до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Елена" (позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (відповідач) , в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 листопада 2017 року № НОМЕР_1, яким нараховано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 2 180 286,60 грн. , № НОМЕР_2, яким до позивача застосовані штрафні санкції за порушення валютного законодавства у розмірі з 740,00 грн., № НОМЕР_3, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачено юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості на суму 4 072,86 грн., та застосовано штрафні санкції у розмірі 1018,22 грн., № НОМЕР_4, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки, та застосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 32 307,00 грн., № НОМЕР_5, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 7440,94 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 5 354,50 грн. , № НОМЕР_6, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" на суму 532,00 грн. - за податковим зобов'язанням, а 133,00 грн. - за штрафними санкціями, № НОМЕР_7, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на 93 947 грн. - за податковим зобов'язанням, а 23 486,75 грн. - за штрафними санкціями, № НОМЕР_8, яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів" на 42177 грн. та 3265 грн., та застосовано штрафні санкції у розмірі 4 217,70 грн.

Податкові повідомлення-рішення були прийняті за наслідками документальної планової виїзної перевірки приватного підприємства "ВКФ "Елена" з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, за результатом якої складено акт від 18.10.2017 № 237/21-22-14-01/14124668. Висновки перевірки є необґрунтованими, позивач вважає оскаржувані рішення такими, що прийняті відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, а тому вони підлягають скасуванню.

Відповідач заперечує проти позову, надав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві на позов та доповненні до відзиву на позов , вважає податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті законно та обґрунтовано з урахуванням складеного акту перевірки.

Провадження по справі відкрито 22.12.2017 та призначено підготовче засідання на 22.01.2018. В підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.02.2018 для надання додаткових доказів.

Підготовче засідання закінчено 12.02.2018 та за письмовою згодою всіх учасників справи розгляд справи по суті розпочатий у той самий день. Справа розглядалась з перервами до 23.02.2018, та до 05.03.2018.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та поданих письмових заперечень на відзив відповідача.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні 05.03.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Приватне підприємство "ВКФ "Елена" є юридичною особою, платником податків, знаходиться на обліку Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області.

У вересні-жовтні 2017 року фахівцями Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області проведена документальна планова виїзна перевірка приватного підприємства "ВКФ "Елена" з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, за результатом якої складено акт від 18.10.2017 № 237/21-22-14-01/14124668.

Перевіркою встановлено порушення:

- п. 138.2 ст. 138 ПКУ, яке призвело заниження податку на прибуток у сумі 532 грн.

- п.134.1 ст. 134 ПКУ яке призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування за 2017 рік на суму 195565 грн.,

- п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 201.1 ст. 201 ПКУ, завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за червень 2015 року на суму 42177 грн., за червень 2017 року на суму 3265 грн., заниження податку на додану вартість на суму 93947 грн. за січень 2015 року - червень 2017 року,

- п. 200-1.3 ст. 200-1 ПКУ, в результаті чого завищено від'ємне значення суми ПДВ, яке залишилося непогашеним станом на 1 липня 2015 року у сумі 42177 грн.,

- ст.1 Закону України від 23.09.1994 "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" що призвело до ненадходження на поточний валютний рахунок підприємства виручки у сумі 129150 дол. США,

- ст. 1 Указу Президента України від 18.06.1994 № 319/94 "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами", в деклараціях про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України, і знаходяться за її межами не зазначено суми валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами,

- пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 ПКУ в частині заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 4072 грн. 86 коп.,

- п. 2.11 ст. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердж. Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004, а саме - подання до бухгалтерії авансових звітів без підтверджуючих документів на суму 34478 грн. 02 коп.,

- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.2 п. 164.1, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб при виплаті платникам податків доходів на суму 7440 грн. 94 коп.

З актом перевірки ознайомлений директор та головний бухгалтер підприємства, із відміткою про відсутність згоди із висновками акту. Заперечень проти акту позивач суду не надав.

За висновками перевірки ГУ ДФС у Херсонській області були прийняті податкові повідомлення-рішення від 20 листопада 2017 року :

- № НОМЕР_1, яким позивачеві нараховано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 2 180 286,60 грн. ,

- № НОМЕР_2, яким до позивача застосовані штрафні санкції за порушення валютного законодавства у розмірі 3740,00 грн. ,

- № НОМЕР_3, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачено юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості на суму 4 072,86 грн., та застосовано штрафні санкції у розмірі 1018,22 грн.,

- № НОМЕР_4, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки, та застосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 32 307,00 грн.

- № НОМЕР_5, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 7440,94 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 5 354,50 грн. ,

- № НОМЕР_6, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" на суму 532,00 грн. - за податковим зобов'язанням, а 133,00 грн. - за штрафними санкціями.

- № НОМЕР_7, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на 93 947 грн. - за податковим зобов'язанням, а 23 486,75 грн. - за штрафними санкціями,

- № НОМЕР_8, яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів" на 42177 грн. за червень 2015 року та на 3265 грн. за червень 2017 року, та застосовані штрафні санкції у розмірі 4 217,70 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

1. Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.11.2017, яким позивачеві нараховано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 2 180 286,60 грн., суд зазначає наступне.

В акті перевірки податковий орган зробив висновок про порушення приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Елена» вимог чинного законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. 28.06.2013 позивач та компанія-нерезидент «Ноldingson Limited» (Белізе) уклали договори чартеру, за якими позивач передав компанії-нерезидентові судна - теплоходи «Аляска» та «Маrіа Тhе Fіrst». Орендна плата за судно т/х «Аляска» становить 150 дол. , орендна плата за судно т/х «Маrіа Тhе Fіrst» становить 200 дол. США за добу, грошові кошти перераховуються щомісячно на банківський рахунок судновласника. Виплата орендної плати провадиться щомісячно авансом в перший день кожного місяця.

Станом на 30.06.2017 виручка за експорт послуг з бербоутного чартеру за Договорами бербоутного чартеру (Стандартний бербоутний чартер «Беркон 89») від 28.06.2013 року (далі - Договори чартеру), суден позивача - теплоходів «Аляска» і «Маrіа Тhе Fіrst», у сумах 57 150 доларів США та 72000 доларів США відповідно, не надійшла від компанії-нерезидента «Ноldingson Limited» на валютний рахунок позивача протягом передбачених законодавством строків.

Законом України від 23.09.1994 №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (далі - Закон України №185) встановлено порядок розрахунків в іноземній валюті за зовнішньоекономічними контрактами при здійсненні резидентами України експортно-імпортних операцій та визначено відповідальність за недотримання законодавчо встановлених строків розрахунків. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України №185 виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Порушення резидентами строків, передбачених ст. 1 і 2 Закону України №185 або встановлених НБУ відповідно до ст. 1 і 2 Закону України №185, згідно із ст. 4 Закону України №185, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3% від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом НБУ на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

НБУ має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою ст. 1 Закону України №185.

Позивач стверджує, що висновок фіскальної служби про ненадходження валютної виручки від компанії-нерезидента на валютний рахунок позивача є помилковим, оскільки зобовязання по оплаті за фрахт суден були погашені зустрічними зобовязаннями позивача перед нерезидентом по оплаті ремонтних робіт. Згідно додатків В до Договорів чартеру, фрахтувальник (компанія «Ноldingson Limited» (Белізе), проводить поточний ремонт, доковий ремонт, ремонт на клас. Підтверджені суми ремонтів залишаються за рахунок власників і вираховуються із розрахунків згідно бухгалтерської звітності. 25.02.2014 компанія «Ноldingson Limited» (Белізе) та компанія «Ніdrodinamik Shipbuiding and Tranding» (Белізе) уклали договір на ремонт судна «Маrіа Тhе Fіrst». Відповідно до акту приймання судна в ремонт від 28.02.2014 року, судно «Маrіа Тhе Fіrst» прийнято для постановки в ремонт. Згідно з актом приймання судна із ремонту від 19.04.2014 року, судно «Маrіа Тhе Fіrst» прийнято з ремонту.

19.04.2014 року між позивачем та компанія «Ноldingson Limited» (Белізе) укладено угоду про погашення витрат компанії «Ноldingson Limited» (Белізе) по технічному обслуговуванню і ремонту суден «Маrіа Тhе Fіrst» і «Аляска», переданих у фрахт згідно Договорів чартеру, як таких, що пройшли ремонт на заводі «Ніdrodinamik Shipbuiding and Tranding Co» (Белізе). Позивач, як ініціатор ремонту/покращень, відшкодовує понесені фрахтувальником витрати у розмірі погоджених сум: - «Маrіа Тhе Fіrst» - 299 000 доларів США. В результаті вказаних правовідносин компанія «Ноldingson Limited» (Белізе) стала кредитором позивача на загальну суму 299000 доларів США, яка зменшувалась за рахунок майбутніх платежів компанії «Ноldingson Limited» (Белізе) за користування суднами позивача. Таким чином, фактично між позивачем та компанією «Ноldingson Limited» (Белізе) склалися правовідносини із зарахування зустрічних однорідних вимог, яке відбувалося одразу після настання строку виконання зобовязань компанією «Ноldingson Limited» (Белізе) за Договорами чартеру. Таке зарахування відбулося на всі суми грошових зобовязань - 85 000 доларів США та 102 600 доларів США, які на думку фіскальної служби підлягали зарахуванню на валютний рахунок позивача.

Позивач надав суду копії наступних документів: свідоцтво про право власності на судно «Марія», стандартний бербоутний чартер «Беркон 89» укладений між позивачем та компанією «Ноldingson Limited» 28.06.2013 на т/х «Аляска» , а також на т/х «Маrіа Тhе Fіrst» , з додатками, договір на ремонт судна «Маrіа Тhе Fіrst» № 2014/35 від 25.02.2014, укладений між компанією «Ноldingson Limited» та «Hidrodinamik Shipbulding & Trading Co» , акт прийому судна в ремонт від 28.02.2014, акт прийому судна із ремонту від 19.04.2014, з калькуляцією, вартість робіт вказана в акті в сумі 299000 дол. США (арк. справи 104-163).

Відповідач в свою чергу заперечує проти того, імпортна операція позивача вважається завершеною внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог резидента та нерезидента. При цьому відповідач посилається на постанову Правління НБУ від 20.08.2014 №515 та постанову Правління НБУ від 28.08.2014 №534 "Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 20.08.2014 №515", якими у зв'язку із запровадженням вимоги щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону уповноваженим банкам заборонено знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Зміни до постанови Правління НБУ від 20.08.2014 р. №515 офіційно опубліковано 29.08.2014. Надходження в іноземній валюті за експортними операціями клієнтів банку мають бути продані в повному обсязі згідно з порядком, визначеним у пункті 2 цієї постанови. Таким чином, починаючи із 29.08.2014 у звязку із запровадженням вимоги щодо обовязкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті з-за кордону уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечує фактів несвоєчасної оплати нерезидентом вартості відвантаженої продукції, але вважає, що заборгованість погашена внаслідок заліку зустрічних грошових вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 №959-ХІІ суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 14 цього Закону всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам. Тобто, спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та Цивільним кодексом України не забороняється припинення зобов'язання шляхом зарахуванням зустрічної однорідної вимоги за зовнішньоекономічними договорами.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, згідно з положеннями ст. 601 цього Кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Відповідно до ч. з ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Інструкцією про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженою постановою НБУ від 24.03.1999 № 136, передбачено, що експортна операція може бути знята з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов'язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Разом з цим, згідно зі ст. 387 Господарського кодексу України суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності після сплати передбачених законом податків та зборів (обов'язкових платежів) самостійно розпоряджаються валютною виручкою від проведених ними операцій, крім випадків запровадження Національним банком України вимоги щодо обов'язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті. Законом України від 06 листопада 2012 року N 5480-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок" внесено зміни до ст. 25 та ст. 44 Закону України від 20 травня 1999 року N 679-XIV "Про Національний банк України", згідно з якими Національний банк України наділяється правом запроваджувати вимоги щодо обов'язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті, а також встановлювати порядок проведення обов'язкового продажу та розмір надходжень в іноземній валюті, що підлягають обов'язковому продажу.

Відповідно до ст. 13 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" НБУ є головним органом валютного контролю. Так, Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів, та забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Абзацом першим п. 2 постанови Правління Національного банку України від 20 серпня 2014 року N 515 "Про врегулювання ситуації на валютному ринку України" (із змінами та доповненнями) встановлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України. У зв'язку із запровадженням вимоги щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог (абз. перший п. 4 Постанови 515).

Згідно зі ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. З урахуванням вищезазначеного проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму валютної виручки (яка не надходитиме на рахунок клієнта) не було можливим, оскільки призвело би до порушення вимог законодавства України, зокрема, вищезазначених положень нормативно-правових актів.

Положення статті 601 Цивільного кодексу України носять загальний характер, оскільки спеціальним законом - Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» було надано Національному Банку України повноваження на встановлення обмежень суб'єктам зовнішньоекономічної діяльності щодо порядку та строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, що й було здійснено постановами НБУ від 20.08.2014 №515 , від 28.08.2014 №534 . ОСОБА_5 нормативно-правові акти були прийняти на короткий термін, з урахуванням суспільного політичного напруження, невизначеності щодо подальшого розвитку ситуації в країні, економічних проблем, пов'язаних із проведенням антитерористичної операції на території України, з метою врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України та недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей та фінансування тероризму.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо неможливості проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму валютної виручки, яка мала надійти на рахунок клієнта за експортним контрактом, оскільки такий залік призвів до порушення вимог законодавства України, в тому числі щодо обов'язковості продажу валютних надходжень.

Крім того, суд приймає до уваги відсутність належних доказів припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, з огляду на те, що позивач надав суду акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.04.2014 між позивачем (сторона 1), компанією «Ноldingson Limited» (Сторона 2) та заводом «Hidrodinamik Shipbulding & Trading Co» (сторона 3) про те, що сторона 1 має перед стороною 2 непогашене грошове зобовязання у сумі 299000 доларів США за ремонт судна «Маrіа Тhе Fіrst» , сторона 2 має перед стороною -3 непогашене грошове зобов'язання у сумі 299000 дол. США на підставі договору про відступлення права вимоги від 19.04.2014, укладеного між стороною 2 та стороною 3 за ремонт судна. Сторона 1 має перед стороною 2 заборгованість про погашення грошового зобовязання в сумі 299000 доларів США, яке виникло за погашення грошової вимоги Стороною 2 Стороні 3 на підставі договору про ремонт судна. Строк виконання зобовязань настав в п. 6 даного акта вказано, що сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобовязаннями із моменту укладання акту вважатимуть зобовязання Сторони 2 такими, що виникли на підставі договору про ремонт судна та закінчуються після оплати грошових зобовязань в сумі 299000 дол. США за ремонт в повному обсязі, зобов'язання Сторони 1 таким, що припинено частково, заборгованість Сторони 1 перед Стороною 2 становить 254600 дол. США (арк. справи 162,163) . Таким чином, зі змісту акту вбачається, що позивач та компанія «Ноldingson Limited» домовились, що після зарахування однорідних зустрічних вимог, заборгованість ПП «ВКФ «Елена» перед компанією «Ноldingson Limited» станом на 19.04.2014 становить 254600 дол. США.

Цей факт припинення зустрічних грошових вимог ніяким чином не спростовує правомірності дій фіскальної служби щодо застосування відповідальності за період , який розпочався вже після складання акту заліку, нарахування пені відліковується з 29.08.2014.

Надані суду копії актів звірок взаємних розрахунків не є доказом здійснення взаємозаліку зустрічних майнових вимог, оскільки акти за 1 півріччя 2014 року, за 2 півріччя 2014 року, 1 півріччя 2015 року, складені та підписані головними бухгалтерами ПП «ВКФ «Елена» та «Ноldingson Limited» , прізвища та ініціали яких не вказані, підписи керівників обох підприємств відсутні, акти звірок за період 01.07.2015 31.08.2016, за період 01.09.2016 31.03.2017 мають підписи невідомих осіб, завірені печатками, разом з тим зі змісту актів неможливо встановити ні їх посади, а ні прізвища та ініціали осіб. Жодний з актів звірок не підписаний керівниками підприємств.

Крім того, в актах звірок взаємних розрахунків міститься дані про приймання в участі цих взаєморозрахунків ще й інших операцій придбання товарно матеріальні цінності за невідомим договором.

Для припинення зобов'язань заліком необхідна наявність декількох умов. По-перше, залік можливий за умови, що зобов'язання є зустрічним. Тобто, для заліку є необхідною і достатньою наявність двох зобов'язань. При цьому, особа, яка виступає кредитором по першому зобов'язанню, повинна бути боржником по іншому, і навпаки, боржник по першому зобов'язанню повинен бути кредитором по іншому з них. По-друге, вимоги, що підлягають заліку, повинні бути однорідними, у даному випадку грошовими. По-третє, залік можливий тільки за умови, що термін виконання зобов'язання настав, або строк виконання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

В цьому спорі відсутні належним чином оформлені документи, які підтверджують залік зустрічних взаємних зобовязань між позивачем та його контрагентом-нерезидентом. Акти звірок лише констатують стан та розмір заборгованості позивача та його контрагента-нерезидента на певний час, але такі акти не є угодами про залік зустрічних вимог. Угоди про залік зустрічних грошових вимог мають бути складені в такому ж порядку, що й основні договори (контракти).

Крім того, в бухгалтерському обліку позивача взаємозалік не був проведений, що підтверджується відомостями акту перевірки про наявність станом на 30.06.2017 простроченої дебіторської заборгованості по договорам бербоут-чартеру від 28.06.2013 з нерезидентом «Ноldingson Limited» у сумі 57150 дол.. США та 72000 дол. США.

З урахуванням викладеного підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 суд не вбачає.

2. Що стосується правомірності прийняття ГУ ДФС у Херсонській області податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 3740,00 грн. за порушення статті 1 Указу Президента України від 18 червня 1994 № 319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами», на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПКУ, ст. 16 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» , пп. 2.3 п. 2 Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 04.10.1999 № 542, п. 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою правління НБУ від 08.02.2000 № 49, то відповідно до висновків акту перевірки підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20 листопада 2017 року є виявлений факт не декларування позивачем коштів, які належать йому як резиденту України, і знаходяться за її межами.

Позивач стверджує про те, що між позивачем та іноземними компаніями було укладено зовнішньоекономічні договори, за якими позивач отримує кошти. Однак, відомості про те, що позивачем такі кошти не задекларовано, не відповідають дійсності, оскільки майно і доходи позивача за межами України не перебувають.

Відповідач заперечує проти позовних вимог щодо неправомірності податкового повідомлення-рішення від 20.11.2017 № НОМЕР_1 , зазначає, що в порушення вимог статті 1 Указу Президента України від 18.06.1994 № 319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» ПП «ВКФ «Елена» в деклараціях про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами не зазначено суми валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, а саме:

станом на 01.10.2014 позивачем не задекларовано 12200 дол. США по стандартному бербоутному чартеру «Беркон 89» від 28.06.2013, укладеному з фірмою «Ноldingson Limited» та 2832.21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01, складеному з TODD CHART AGENCY LTD,

- станом на 01.01.2015 не задекларовано 18400 дол. США по стандартному бербоутному чартеру «Беркон 89» від 28.06.2013, укладеному з фірмою «Ноldingson Limited» та 2832.21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01, складеному з TODD CHART AGENCY LTD,

- станом на 01.04.2015 позивачем не задекларовано 21200 дол. США по стандартному бербоутному чартеру «Беркон 89» від 28.06.2013, укладеному з фірмою «Ноldingson Limited» та 2832.21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01, складеному з TODD CHART AGENCY LTD,

- станом на 01.07.2015 позивачем не задекларовано 30900 дол. США по стандартному бербоутному чартеру «Беркон 89» від 28.06.2013, укладеному з фірмою «Ноldingson Limited» та 2832.21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01, складеному з TODD CHART AGENCY LTD,

- станом на 01.10.2015 підприємство не задекларовано 20950 дол. США по стандартному бербоутному чартеру «Беркон 89» від 28.06.2013, укладеному з фірмою «Ноldingson Limited» та 2832.21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01, складеному з TODD CHART AGENCY LTD,

- станом на 01.01.2016, на 01.04.2016, станом на підприємством не задекларовано 2832,21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01, складеному з TODD CHART AGENCY LTD,

- станом на 01.07.2016 підприємством не задекларовано 2550 дол. США по стандартному бербоутному чартеру «Беркон 89» від 28.06.2013, укладеному з фірмою «Ноldingson Limited» та 2832.21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01, складеному з TODD CHART AGENCY LTD,

- станом на 01.10.2016 підприємством не задекларовано 9150 дол. США по стандартному бербоутному чартеру «Беркон 89» від 28.06.2013, укладеному з фірмою «Ноldingson Limited» та 2832.21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01, складеному з TODD CHART AGENCY LTD,

- станом на 01.01.2017 підприємством не задекларовано 13800 дол. США по стандартному бербоутному чартеру «Беркон 89» від 28.06.2013, укладеному з фірмою «Ноldingson Limited» та 2832.21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01, складеному з TODD CHART AGENCY LTD,

- станом на 01.04. 2017 підприємством не задекларовано 2832.21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01, складеному з TODD CHART AGENCY LTD.

Таким чином, позивачем не декларуються кошти в валюті США, які не надійшли за фрахт т/х «Аляска» та т/х «Марія», а також станом на 30.06.2017 у підприємства рахується заборгованість у розмірі 2832,21 дол. США по контракту від 26.10.2009 № 01 з TODD CHART AGENCY LTD (Об'єднане Королівство Великобританія), граничний строк надходження валютної виручки 26.04.2010.

Відповідно до ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 1 Указу Президента України від 18.06.1994 №319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» (із змінами та доповненнями) наявність у резидентів валютних цінностей або майна за межами України з порушенням термінів розрахунків у сфері ЗЕД на звітну квартальну дату підлягає декларуванню. На порушення ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 № 319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами», із змінами та доповненнями, внесеними Указом Президента України від 06.11.1997 № 1246/97, ПП «ВКФ «Елена» в Деклараціях про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами не зазначено суми валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами.

Оскільки суд дійшов до висновку про відсутність факту заліку зустрічних зобовязань, то дане податкове повідомлення-рішення є також правомірним та не підлягає скасуванню.

3. Податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_3 позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачено юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості на суму 4 072,86 грн., та застосовано штрафні санкції у розмірі 1018,22 грн. Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 20 листопада 2017 року став висновок відповідача про порушення пп. 266.7.5 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України ПП "ВКФ "Елена", а саме заниження позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 4 072, 86 грн., в тому числі: за 2016 рік - на суму 2576,86 грн., за 1 півріччя 2017 року - на суму 1496 грн., внаслідок не включення до податкових декларацій з податку на нерухоме майно за об'єкт - столярну майстерню за адресою: м. Херсон, вул. Янтарна, буд. 31 (п.3.6 акту перевірки). Об'єкт не житлової нерухомості - столярна майстерня належить ПП "ВКФ "Елена" на праві власності згідно з договором купівлі - продажу від 28.04.2005 року серії ВСВ № 351016, укладеного між ПП "ЛОСС" та ПП "ВКФ "Елена" про передачу комплексу, столярної майстерні.

Позивач посилається на те, що будівля столярної майстерні не є об'єктом оподаткування даного виду податку , оскільки згідно з п.п. є) п.п. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК-018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, фабрики, майстерні бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

Отже, до будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК: 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який включає під класи, зокрема 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості".

Відповідно до технічної документації, будівля столярної майстерні складається: літера "А" - загальна площа - 131,5 м 2; літера "Б" - дільниця зборки столярний виробів; літера "В" - зборочна дільниця; літера "Г" - сушилка; -літера "Д" - навіс; літера "Е" - КПП; літера "Ж" - туалет; Загальна земельна площа - 1194 м2. Під забудовою - 3742. Під двором - 820 м2.

Таким чином, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, не є об'єктом оподаткування.

Відповідач стверджує про те, що відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 457 (далі ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях:

В "Добувна промисловість та розроблення кар'єрів";

С "Переробна промисловість", зокрема виробництво харчових продуктів, напоїв, тютюнових виробів, текстильне виробництво, виробництво шкіри, виробів зі шкіри та інших матеріалів, виробництво паперу та паперових виробів, поліграфічна діяльність, тиражування записаної інформації тощо;

О "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря",

Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами";

Р "Будівництво".

Тобто, з метою застосування норм пп. 266.2.2 ПКУ, промисловими вважаються підприємства, які відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 відносяться до цих секцій. Крім того, наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено та введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000. Об'єктами класифікації в ДК 018-200 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Будівля класифікуються за їх функціональним призначенням. Згідно з ДК 018-2000 до групи 125 "Будівлі промислові та склади" належать будівлі промисловості - криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та інше за їх функціональним призначенням.

Разом з тим, ПП "ВКФ "Елена" не відноситься до промислового підприємства у розумінні Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530. ПП "ВКФ "Елена" не використовує столярну майстерню (об'єкт нежитлової нерухомості) за її функціональним призначенням.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що об'єкт нежитлової нерухомості, який знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Янтарна, 31, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки належить позивачу, який не є промисловим підприємством .

Відповідно до п. 266.3 ст. 266 ПКУ базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. За площу 374 кв.м в 2016 році позивач мав сплатити 2576 грн. 86 коп. податку ( ставка 6,89 грн. за кв.м), за 1 півріччя 2017 року - 1496 грн. (ставка 8 грн. за кв.м). Згідно пп. 266.7.5 ст. 266 ПКУ платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально. Позивачем не включено до податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки даний об'єкт нерухомості. Під пільговий режим оподаткування даний об'єкт не підпадає, оскільки не є будівлею промисловості, а позивач не є промисловим підприємством виходячи з Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530. А також з урахуванням того, що видами діяльності ПП "ВКФ "Елена" є вантажний морський транспорт ( 50.20), розведення свійської птиці ()1.47), неспеціалізована оптова торгівля (46.90), роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами ( 47.11), вантажний автомобільний транспорт (49.41), вантажний річковий транспорт (50.40). Доказів того, що позивач має статус промислового підприємства, немає, а тільки будівлі промисловості , тобто промислових підприємств, підпадають під дію п. є пп. 266.2.2 ст. 266 ПКУ. Сам позивач визнає, що не є промисловим підприємством у відповіді на відзив.

Доводи позивача про те, що використовує будівлю для обслуговування суден, не має суттєвого значення для оподаткування даним податком.

Підстав для скасування даного податкового повідомлення-рішення суд не вбачає.

4. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки, та застосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 32 307,00 грн. відповідно до абз. 5 ст. 1 Указу Президента № 436/95 від 12.06.1995 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" .

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 20 листопада 2017 року став висновок відповідача про порушення п. 2.11. ст. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління національного банку України № 634 від 15 грудня 2004 року (із змінами), подання до бухгалтерії авансових звітів без підтверджуючих документів на суму 34 478,02 грн. (п. 3.8.7 акту перевірки). Підзвітною особою ОСОБА_3 подано до бухгалтерії звіти про використання коштів без підтверджуючих документів, а саме: до звіту про використання коштів №АО-000138 від 14.11.2014 надано квитанцію Приватбанку №12295.19.2 від 14.11.2014 на суму 2148,77 грн. та комісійний збір на суму 21,49 грн. за сплату за телекомунікаційні послуги Укртелекому, на якій зазначено платника ОСОБА_6,

- до звіту про використання коштів №АО-0000155 від 19.12.2014 надано квитанцію Приватбанку №12929370 від 12.12.2014 на суму 787,37 грн.. за сплату судового збору, на якій зазначено платника ОСОБА_2,

- до звіту про використання коштів №АО-0000017 від 06.03.2017 надано квитанцію Приватбанку №00.719819058.1 від 06.03.2017 на суму 5108,31 грн. та комісійний збір на суму 51,08 грн. за сплату за послуги Торгмортрансу, на якій зазначено платника ОСОБА_6

Підзвітною особою ОСОБА_1 подано до бухгалтерії звіти про використання коштів без підтверджуючих документів, а саме: до звіту про використання коштів №АО-0000080 від 30.09.2016 надано квитанцію Приватбанку №0.0.626291334 від 30.09.2016 на суму 26100 грн. та комісійний збір на суму 261 грн. за сплату за рецензування оцінки ВП №38865270, на якій зазначено платника ОСОБА_6

Банківські квитанції за послуги, які надано як підтверджуючі документи до звітів про використання коштів підзвітних осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_1, містять персональну інформацію про особу, яка сплачує послуги, а саме: його прізвище та ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які відповідно до штатного розкладу, не є співробітниками ПП "ВКФ "Елена". Отже, наданий первинний документ (банківська квитанція) не може підтвердити факт здійснення оплати за послуги саме тою підзвітною особою, до авансового звіту якої надано даний чек.

Позивач стверджує про те, що цей висновок відповідача, не відповідає дійсності. Відповідно до п. 2 розділу II Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року за № 13, касовий чек повинен містити такі обов'язкові реквізити: найменування господарської одиниці; адресу господарської одиниці; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери "ПН"; для СГ, що не є платниками ПДВ, - податковий номер або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), перед яким друкуються великі літери "ІД" (ідентифікаційні дані); якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги); назва товару (послуги); літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги) (для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ); позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо) та суму коштів за цією формою оплати; загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово "СУМА" або "УСЬОГО"; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкуються великі літери "ПДВ"; для СГ роздрібної торгівлі, що здійснюють реалізацію підакцизних товарів та зареєстровані платниками акцизного податку (СГ, що зареєстровані платниками іншого податку, крім ПДВ), - окремим рядком розмір ставки такого податку, загальну суму такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкується назва такого податку. У реквізиті "Акцизний податок" його назва наводиться згідно з Кодексом. За потреби дозволяється використовувати скорочення; порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції; фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери "ФН"; напис "ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК" та найменування або логотип виробника.

З огляду на викладене, персональна інформація про особу, яка сплачує послуги, не є обов'язковим реквізитом фіскального чека, а відтак не має підстав стверджувати, що наданий первинний документ не може підтвердити факт здійснення оплати послуги. У вказаних вище фіскальних чеках зазначено: назва товару або послуги; код підприємства (14124668); найменування послуги; платника - ПП ВКФ "Елена".

Як вважає відповідач, порушенням є те, що у фіскальних касових чеках платниками вказано не підзвітних, а інших осіб, а це означає, що такі документи не можуть підтвердити факти здійснення оплати саме тією підзвітною особою, до авансового звіту якої надано чек. Відповідач посилається на порушення п.2.11 ст.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004, який передбачає, що видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України. Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби - на строк не більше двох робочих днів, включаючи день отримання готівкових коштів під звіт. Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження. Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Указу Президента № 436/95 від 12.06.1995 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

В силу п. 7.41, 7.43 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів. Під час проведення перевірки щодо дотримання порядку видачі готівки під звіт на відрядження встановлюється наявність розпорядчих документів (наказу, розпорядження) на службові відрядження, правильність ведення записів у журналі реєстрації посвідчень на відрядження, дотримання граничної тривалості службового відрядження, наявність позначок у посвідченні про відрядження, своєчасність звітування за витрачені під час відрядження кошти, правильність відшкодування витрат працівникам тощо.

Відповідно до ст.. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Судом оглянуто авансові звіти та додані документи та встановлено, що дійсно, у фіскальних касових чеках платниками вказано не підзвітних, а інших осіб. Форма фіскальних чеків відповідає встановленим законодавством вимогам. Тільки та обставина, що зазначення в цих документах про платника ПП "ВКФ "Елена" через фізичних осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не дає підстав для визнання таких документів неналежними та кваліфікувати як порушення п. 2.11 ст. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні. Крім того, до авансових звітів додані первинні документи - акти здачі-прийняття робіт, рахунки, листування, звіт про незалежну оцінку рухомого майна, нежитлових будівель, податкова накладна, судова ухвала, в яких зазначено приватне підприємство "ВКФ "Елена", а у фіскальних чеках та платіжних квитанціях вказано призначення платежу, що дає можливість ідентифікувати платника - юридичну особу. Суд приймає до уваги, що відповідачем не надано доказів фактичного неотримання позивачем товарів , послуг за вищевказаними документами.

Отже, виходячи з положень наведених норм, квитанції банку є достовірними та такими, що можуть бути підтверджуючими документами використання готівки. Штрафна санкція застосовується до суб'єктів господарювання, які ведуть облік касових операцій з порушенням норми, встановленої п. 7.41 Положення № 637, в якій зазначено, що під час перевірки правильності оформлення видачі готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Херсонській області від 20.11.2017 № НОМЕР_4.

5. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_5, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 7440,94 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 5 354,50 грн., судом встановлено, що перевіркою встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 382 грн. 93 коп. за листопад 2014 року, на суму 138 грн. 94 коп. за грудень 2014 року, на суму 5786 грн. 50 коп. за вересень 2016 року, на суму 1132 грн. 54 коп. за березень 2017 року .

Так, підзвітною особою ОСОБА_3 до звіту про використання коштів №АО-0000138 від 14.11.2014 надано квитанцію Приватбанку №12295.19.2 від 14.11.2014 на суму 2148,77 грн. та комісійний збір на суму 21,49 грн. за сплату за телекомунікаційні послуги Укртелекому, на якій зазначено платника ОСОБА_6, до звіту про використання коштів №АО-0000155 від 19.12.2014 надано квитанцію Приватбанку №12929370 від 12.121.2014 на суму 787,37 грн.. за сплату судового збору, на якій зазначено платника ОСОБА_2, до звіту про використання коштів №АО-00000П від 06.03.2017 надано квитанцію Приватбанку №00.719819058.1 від 06.03.2017 на суму 5108,31 грн. та комісійний збір на суму 51,08 грн. за сплату за послуги Торгмортрансу, на якій зазначено платника ОСОБА_6 Підзвітною особою ОСОБА_1 до звіту про використання коштів №АС-0000080 від 30.09.2017 надано квитанцію Приватбанку №0.0.626291334 від 30.09.2017 на суму 26100,0 грн. та комісійний збір на суму 261,0 грн. за сплату за рецензування оцінки ВП №38865270, на якій зазначено платника ОСОБА_6

Таким чином, підзвітнім особам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відшкодовані витрати, які вони фактично не здійснювали, тобто, ними отримано додаткове благо. Позивач не включив до загального місячного оподатковуваного доходу платника податків цей дохід у вигляді відшкодування підзвітним особам витрат, які документально не підтверджені. Перевіркою встановлено, що зазначена в квитанціях ОСОБА_6, ОСОБА_2, відповідно до штатного розкладу, не є співробітниками ПП "ВКФ "Елена".

Згідно з пп. 163.І.І п. 163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Згідно пп..164.2.17 п.164,2 ст.164 Кодексу до загального місячного оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Кодексу (пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 ПК України).

ОСОБА_5 порушення пов'язано з вже розглянути судом порушенням Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Оскільки судом не встановлено фактів отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 додаткового блага, дане податкове повідомлення-рішення також є протиправним та підлягає скасуванню.

6. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_6, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" на суму 532,00 грн. - за податковим зобов'язанням, а 133,00 грн. - за штрафними санкціями.

Перевіркою було виявлено, що підприємством занижений об'єкт оподаткування на суму 2958 грн., в результаті чого занижений податок на прибуток у сумі 532 грн. , внаслідок порушення п. 138.2 ст. 138 ПКУ. Завищення витрат відбулось за 2014 рік на суму 2957,60 грн. внаслідок включення до складу витрат витрати на оплату телекомунікаційних послуг ПАТ "Укртелеком" на підставі неналежних документів - квитанції Приватбанку від 14 листопада 2014 року на загальну суму 2 170,26 грн., яка фактично не може підтвердити здійснення даної операції, яку надано як підтверджуючий документ до звіту про використання коштів № АО-000138 від 14 листопада 2014 року підзвітної особи ОСОБА_3, ця квитанція містить персональну інформацію про особу, яка сплачує послугу, а саме: ОСОБА_6, яка не є співробітником підприємства. Також фіскальний орган вважає, що позивачем безпідставно включено до витрат суму 787,37 грн. за квитанцією ПАТ "Укрсоцбанк" № 12929570 від 12 грудня 2014 року за сплату судового збору до Одеського адміністративного суду за апеляційною скаргу підприємства Даний підтверджуючий документ надано до звіту про використання коштів № АО-00017 від 06 березня 2017 року підзвітною особою ОСОБА_3, разом з тим платіжний документ містить персональну інформацію про особу, яка сплачує послугу, а саме ОСОБА_2, який не є співробітником підприємства.

Позивач заперечує висновки перевірки щодо завищення витрат на суму 2957,60 грн., посилаючись на те, що за приписами п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі інших первинних документів, крім фіскальних касових чеків, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, в установлених розділом II ПКУ. Також позивач посилається на ст. 528 Цивільного Кодексу України, якою встановлено, що виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Відповідач заперечень проти позовних вимог про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_6 суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав донарахування позивачу податку на прибуток. Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПКУ ( в редакції, яка діяла в 2014 році), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Відповідно до п.138.10 ст. 138 ПКУ до складу інших витрат включаються: 138.10.2. адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); е) витрати на врегулювання спорів у судах ; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення. Пунктом 138.5 ст. 138 ПКУ визначено, що інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат (підп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПКУ). Отже, витрати на оплату послуг зв'язку враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені, за умови підтвердження таких витрат відповідними первинними документами. Документально витрати на послуги зв'язку підтверджені наданими суду , крім платіжних квитанцій, розрахунком-актом за телекомунікаційні послуги за жовтень 2014 року № 000731 від 31.10.2014 з розшифруванням послуг, податковою накладною ПАТ "Укртелеком" від 31.10.14 № 2215/650, ці документи дозволять підтвердити зв'язок цих витрат з господарською діяльністю суб'єкта підприємництва.

Згідно з абзацом е) підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПКУ до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, в т.ч. витрати на врегулювання спорів у судах. Суми судового збору включаються до складу витрат платника податку - позивача за умови наявності належним чином оформлених документів, що підтверджують зв'язок таких витрат з господарською діяльністю. Суми судового збору відображаються у складі витрат незалежно від того, чи будуть задоволені судом позовні вимоги підприємства, оскільки обмежень залежно від результатів судового оскарження ПКУ не передбачено. Якщо в майбутніх періодах сума судового збору буде відшкодована та/або повернута, то отримана сума коштів буде включена до складу доходів такого періоду. Позивач надав суду платіжну квитанцію № 12929570 від 12.12.2014 про сплату судового збору, платником є ПП "ВКФ "Елена" через ОСОБА_2, ухвалу суду про відкриття провадження по цивільній справі № 668/17373/14-ц від 17.12.2014.

На підставі викладеного, висновок про завищення податку на прибуток не підтвердився належними доказами, тому податкове повідомлення-рішення № є протиправним та підлягає скасуванню.

7. Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_7 від 20 листопада 2017 року, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на 93 947 грн. - за податковим зобов'язанням, а 23 486,75 грн. - за штрафними санкціями, податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_8, яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів" на 42177 грн.та 3265 грн., та застосовано штрафні санкції у розмірі 4 217,70 грн. став висновок податкового органу про те, що позивач здійснюючи надання послуг з чартеру за вартістю нижче за собівартість наданих послуг, не нарахував податкові зобов'язання на суму перевищення вартості наданих послуг над фактичною вартістю їх постачання, а також те, що позивач не нарахував та не сплатив податок на додану вартість з орендної плати за період 2015-2016рр.

В акті перевірки вказано про те, що підприємством занижено податкові зобов'язання внаслідок штучного заниження доходу від здачі в оренду нерухомого майна за 2015 рік - 68606,67 грн., за 2016 рік - 85438,33 грн. на порушення п. 134.1 ст.134 Податкового Кодексу України , п. 17 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 14 "Оренда", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 липня 2000 №181. ПП "ВКФ "Елена" є власником нерухомого та рухомого майна, яке знаходиться за адресою: с. Дубівка, Горностаївський район, Херсонська область, зокрема: тваринного комплексу; будівлі птичника; пожежного депо; гаражів, що підтверджуються Свідоцтвом серії АВК № 868523 від 29 травня 2000 року та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10 "Основні засоби". 01 квітня 2014 року між ПП "ВКФ "Елена" та ФОП ОСОБА_7 укладено договір оренди майнового комплексу з земельною ділянкою, орендна плата за місяць складає 12 320,00 грн., в тому числі ПДВ 2053,33 грн. З кінця 2015 року по жовтень 2016 року ФОП ОСОБА_7 не сплачував орендну плату за майновий комплекс з земельною ділянкою.

Оскільки ФОП ОСОБА_7 не сплачував орендну плату за договором оренди понад 10 місяців, ПП "ВКФ "Елена" було прийняте рішення про відмову від договору оренди, та 17 жовтня 2016 року направлено відповідне повідомлення, яке отримане наймачем 22 жовтня 2016 року. Отже, відповідно до ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України договір оренди між ПП "ВКФ "Елена" та ФОП ОСОБА_7 є розірваним з 22 жовтня 2016 року. Таким чином, нарахування орендної плати за користування майном повинно зупинитись у жовтні 2016 року. Станом на 30.06.2017 ФОП ОСОБА_7 майновий комплекс не повернув ПП "ВКФ "Елена".

Згідно із п. 17 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 14 "Оренда", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28 липня 2000 р. № 181, дохід від операційної оренди (крім доходу від оренди об'єктів інвестиційної нерухомості) визнається іншим операційним доходом відповідного звітного періоду на прямолінійній основі протягом строку оренди або з урахуванням способу одержання економічних вигод, пов'язаних з використанням об'єкта операційної оренди. Тобто, відображати доходи, відповідно, й витрати за операціями надання майна в оренду слід у відповідному звітному періоді, незалежно від надходження орендної плати.

Перевіркою встановлено, що ПП "ВКФ "Елена" повинна нарахувати орендну плату ФОП ОСОБА_7 за: 2014 рік - 161563 грн., 2015 рік - 147840 грн. (12320грн.* 12 міс), 2016 рік - 123200 грн. (12320грн.* 10 міс.). а було нарахована менша сума.

Таким чином, підприємством штучно занижено дохід від здачі в оренду нерухомого майна за період з 01.01.2015 по 22.10.2016 на суму 184854 грн. (154045 грн. без ПДВ): За 2015 рік - 82328 грн. (147840 грн. (12320грн.* 12 міс.) - 65512 грн. (нарахована орендна плата), За 2016 рік - 102526 грн. в т.ч. ПДВ 17088 грн. (123200 грн. (12320грн.* 10 міс.) - 20674 грн. (нарахована орендна плата).

Позивач заперечує правомірність таких висновків перевірки, мотивуючи тим, відповідно до п. 17 далі - П(С)БО і, дохід від операційної оренди (крім доходу від оренди об'єктів інвестиційної нерухомості) визнається іншим операційним доходом відповідного звітного періоду на прямолінійній основі протягом строку оренди або з урахуванням способу одержання економічних вигод, пов'язаних з використанням об'єкта операційної оренди. У вказаному приписі П(С)БО 14 не йдеться про необхідність відображення доходів, а відповідно і витрат за операціями надання майна в оренду у відповідному звітному періоді, незалежно від надходження орендної плати, а зокрема вказується на спосіб одержання економічних вигод, яким у орендних відносинах є фактичне одержання орендної плати від орендаря. У той же час п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" затвердженого наказом міністерства фінансів України № 290 від 29 листопада 1999 року (далі - П(С)БО 15) дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Збільшення активу, що зумовлювало зростання власного капіталу позивача не відбувалося, а відтак і дохід у відповідні періоди був відсутній. З огляду на викладене, дохід позивачем до моменту надходження орендної плати від орендаря ФОП ОСОБА_7 не міг бути штучно занижений до моменту надходження орендної плати. Також відповідачем помилково зроблено висновок про заниження податкових зобов'язань з ПДВ у 2016 році на суму 17 088,00 грн. оскільки вказана сума нарахована та сплачена позивачем у червні 2017 року після отримання коштів на підставі рішення суду про стягнення боргу з ФОП Дмитрівєва. Відповідачем вказана сума не врахована під час перевірки.

Відповідач заперечує проти позову з підстав, аналогічних викладеним в акті перевірки висновкам. Відповідно до ст. 4 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Так, для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів. Дохід від здавання об'єктів в операційну оренду визначають за загальними правилами, установленими п. 17 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 14 "Оренда" ( далі - П(С)БО14). Тобто, його визнають іншим операційним доходом відповідного звітного періоду: на прямолінійній основі протягом строку оренди (тобто рівними частинами) або - з урахуванням способу отримання економічних вигод, пов'язаних з використанням об'єкта операційної оренди дохід визнається не за датою складання акта, а за датою нарахування орендної плати згідно з договором (за фактом надання послуг). Позивач не відображав доходи та витрати за операціями надання майна в оренду у відповідних звітних періодах, що є порушенням, цей обов'язок не залежить від строку надходження орендної плати.

Суд погоджується з доводами відповідача з огляду на наступне. У розділі V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу не містяться норми, які б передбачали спеціальну дату виникнення податкових зобов'язань з ПДВ для оперативної оренди. Враховуючи це, у орендодавців згідно з п. 187.1 ст. 187 цього Кодексу датою виникнення податкових зобов'язань з постачання послуг вважається дата, що припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку як оплата послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. У день виникнення податкових зобов'язань продавець повинен виписати у двох примірниках податкову накладну. Оригінал її видається покупцю, копія залишається у продавця послуг (п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу). Суду не надано сторонами пояснень, чи складались податкові накладні щодо ПДВ по орендній платі, та чи складались акти наданих послуг. В договорі оренди від 01.04.2014, передбачено, що орендна плата сплачується щомісячно. Тому дохід визнається за датою нарахування орендної плати згідно з договором (за фактом надання послуг), тобто відноситься до того періоду, в якому ці послуги надані. Таким чином, позивач занизив податкові зобов'язання з ПДВ на суму 30809 грн. за період 01.01.2015 - 22.10.2016 внаслідок заниження щомісячного доходу від здачі в оренду нерухомого майна (порушений п. 187.1 ст. 187 ПКУ).

Також в акті перевірки вказано про порушення на порушення п. 188.1 ст. 188 , п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України ( в редакції, що діяла в 2015році), підприємством занижено податкові зобов'язання з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобов'язань на суму, розраховану виходячи з перевищення собівартості наданих послуг з чартеру над отриманим доходом від їх реалізації всього на суму 68722,18 грн. в т.ч. за січень 2015року на суму ПДВ 25765,04 грн.; за лютий 2015 року на суму ПДВ 5350,97 грн.; за березень 2015 року на суму ПДВ 8018,08 грн.; за квітень 2015 року на суму ПДВ 14690,29 грн.; за травень 2015 року на суму ПДВ 14897,79 грн.

Позивач надавав т/х "Аляска" та т/х "Маrіа Тhе Fіrst" у фрахт компанії "Ноldingson Limited" визначення собівартості послуг з фрахту здійснювалось підприємством на підставі Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", положень стандартів бухгалтерського обліку, відповідно до яких: собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з: виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загально виробничих витрат, наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загально-виробничі та постійні розподілені загально-виробничі витрати. До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. До складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. До складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.

До складу загально-виробничих витрат включаються: витрати на управління виробництвом; амортизація основних засобів загально-виробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення; амортизація нематеріальних активів загально-виробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення; витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загально-виробничого призначення; витрати на вдосконалення технології й організації виробництва; витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень; витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загально-виробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг); інші витрати.

Перевіркою встановлено, що до складу собівартості реалізації послуг з чартеру теплоходів "Аляска" , "Маrіа Тhе Fіrst" включалась амортизація основних засобів та заробітна плата адмінперсоналу. Загальна сума надання послуг з чартеру обліковувалась підприємством на рахунку бухгалтерського обліку 703 "Доходи від реалізації робіт та послуг". Загальна сума витрат на утримання теплоходів складали собівартість реалізованих послуг, які обліковувались на рахунку бухгалтерського обліку 903 "Собівартість реалізованих послуг". Так, перевіркою встановлено на підставі даних головної книги, що реалізація послуг з надання т/х "Аляска" та т/х "Маrіа Тhе Fіrst" у чартер у 2015 році здійснювалось за ціною нижче собівартості витрат на утримання теплоходів. В порушення норм вищевказаного законодавства, ПП "ВКФ "Елена", здійснюючи надання послуг з чартеру за вартістю нижче за собівартість утримання суден, не нараховувала податкові зобов'язання на суму перевищення вартості наданих послуг над фактичною вартістю їх постачання.

Позивач вважає, що цей висновок відповідача не може бути прийнятий до уваги з огляду на те, що він здійснює за межами митної території України операцію з постачання послуг фрахту нерезиденту (зареєстрований як суб'єкт господарювання за межами митної території України), тому такі операції взагалі не є об'єктом оподаткування ПДВ. При цьому податкові зобов'язання з ПДВ за такою операцією не визначаються та відповідно податкова накладна не складається.

Відповідач заперечень проти позовних вимог щодо відсутності об'єкта оподаткування ПДВ суду не надав.

Суд погоджується з доводами позивача. Згідно з підпунктами "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 ПКУ об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до статті 186 ПКУ розташоване на митній території України. Під постачанням послуг, відповідно до підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПКУ, розуміється будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

П.186.2 - 186.4 статті 186 ПКУ визначено категорії послуг, місце постачання яких визначається залежно від місця реєстрації постачальника або отримувача відповідних послуг або від місця фактичного надання відповідних послуг. Пунктом 186.4 ст. 186.4 ПК України встановлено, що місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операції, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3 цієї статті. При цьому, пп. 186.2.1 п. 186.2 ст. 186 ПК України встановлено, що місцем постачання послуг є: місце фактичного постачання послуг, пов'язаних з рухомим майном, а саме: а) послуг, що є допоміжними у транспортній діяльності; в) послуг, пов'язаних із перевезенням пасажирів та вантажів; г) послуг із виконання ремонтних робіт і послуг із переробки сировини, а також інших робіт і послуг, що пов'язаних з рухомим майном. Відповідно до підпункту 14.1.105 пункту 14.1 статті 14 ПКУ термін "майно" вживається у значенні, наведеному в Цивільному кодексі України (далі - ЦКУ). Згідно з пунктом 2 статті 181 ЦКУ рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Враховуючи викладене та у разі, якщо платник податку здійснює за межами митної території України операцію з постачання послуг фрахту нерезиденту (зареєстрований як суб'єкт господарювання за межами митної території України), такі операції не є об'єктом оподаткування ПДВ. Податкові зобов'язання з ПДВ за такою операцією не визначаються та відповідно податкова накладна не складається.

На підставі викладеного, висновок про заниження податкового зобов'язання з ПДВ на суму 30809 грн. за період з 01.01.2015 по 22.10.2016 є правомірним, а висновок про заниження позивачем податкових зобов'язань на суму 54295 грн. 90 коп. за січень-травень 2015 року суд вважає необгрунтованим.

Суд зазначає, що визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_7, № НОМЕР_8 в якійсь конкретній сумі загального платежу, штрафних санкцій є неможливим, оскільки суд не повинен підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються, приймаючи замість рішень, які визнаються протиправним, інші рішення, які б відповідали закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Приймаючи до уваги викладене, рішення, в якому недійсну частину не можна відокремити, є недійсним в цілому. Суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.11.2017 №№ НОМЕР_7, НОМЕР_8. Рішення суду, яке набере законної сили, надасть податковому органу можливість визначити в установленому законодавством порядку дійсний розмір податкового зобов'язання позивача, та прийняти нове рішення, яким визначити суму грошового зобовязання з ПДВ у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно з ч.ч.1.2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши норми податкового законодавства, дослідивши зібрані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Позивачу, виходячи з положень ст. 139 КАС України, присуджуються витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2509 грн. 70 коп. ( частка задоволених позовних вимог складає 7,1 % від заявлених).

Керуючись ст.ст. 139, 243-245, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

вирішив:

Задовольнити позов приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Елена" частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 20 листопада 2017 року:

- № НОМЕР_4 про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки в сумі 32307 грн.,

- № НОМЕР_5 про збільшення суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 12 795,44 грн. ,

- № НОМЕР_6 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" на 665,00 грн.,

- № НОМЕР_7 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на 117434,75 грн.,

- № НОМЕР_8 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 45442 грн. та застосування штрафної санкції на суму 4 217,70 грн.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 20 листопада 2017 року:

- № НОМЕР_1 про нарахування пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 2 180 286 грн. 60 коп. ,

- № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій в сумі 3740,00 грн. за невиконання вимог щодо декларування валютних цінностей,

- № НОМЕР_3 про збільшення сум грошового зобов'язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" на суму 5091 грн. 08 коп.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Елена" витрати по сплаті судового збору в сумі 2509 грн. 71 коп. .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, апеляційні скарги подаються через Херсонський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15 березня 2018 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.3