Справа № 630/585/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 630/585/17

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Лях О.П.

суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Люботинського міського суду Харківської області від 12.12.2017р. (головуючий суддя І інстанції Малихін О.О., м.Люботин Харківської області, повний текст складено 12.12.2017 року) по справі № 630/585/17 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом до Інспектора СРПП Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 (далі Інспектор Люботинського ВП), в якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати постанову серії БР № 794567 від 15.10.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.6 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с.1-6, 13-14)

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення Інспектором Люботинського ВП. ОСОБА_2 під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вимог чинного законодавства.

Постановою Люботинського міського суду Харківської області від 12.12.2017р. відмовлено в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с.31-32)

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвели до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позов. (а.с.37-43)

Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Інспектором СРПП Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 щодо позивача складено постанову серії БР № 794567 від 15.10.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 та ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), на позивача накладено адміністративне стягнення. (а.с.7, 44)

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів того, що позивач не вчинив адміністративне правопорушення, до суду не надано, а відповідачем, в свою чергу, при накладенні на позивача адміністративного стягнення було дотримано вимоги щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення та накладення такого адміністративного стягнення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до вказаного Закону встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями) (далі - ПДР).

Відповідно до п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

При цьому, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).

Як вбачається із матеріалів справи, постановою серії БР № 794567 від 15.10.2017 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП за порушення вимог п.п. «ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями), (далі - ПДР) та за ч.6 ст.121 КУпАП за порушення вимог п.п. «в» п.2.9 ПДР.

Зокрема, у вказаній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 15 жовтня 2017 року о 01-50 год. в м. Люботин на вул. Першотравневій, 19, керував автомобілем GEELY, номерний знак НОМЕР_1, в якому номерний знак не був освітлений в темну пору доби, та не предявив поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.п. «ґ» п.2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, в тому числі: ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Положеннями п.п. «а» п. 2.4 ПДР передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами п.п. «в» п.2.9 ПДР передбачено, що водієві забороняється: в) керувати транспортним засобом … без номерного знака або з номерним знаком, що: … неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) … .

Згідно із п.30.2 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Відповідно до ч.6 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п.2.14 ПДР водій має право, в тому числі: в) знати причину зупинки, перевірки та огляду транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також її прізвище і посаду; г) вимагати від особи, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом та зупинила транспортний засіб, пред'явлення посвідчення її особи; д) оскаржити дії поліцейського в разі порушення ним законодавства;

При цьому, наявність ознак, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу, являється підставою для зупинки транспортного засобу працівником поліції, що передбачено ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч.8 ст.121 КУпАП під транспортними засобами у статтях 121 - 126, 127-1 128-1, частинах першій і другій статті 129, частинах першій - четвертій статті 130, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Положеннями ст.222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч.ч.2 та 4 ст.258 КУпАП (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Положеннями ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити, серед іншого: опис обставин, установлених під час розгляду справи; дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, приписами ст.33 КУпАП встановлено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно із п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.112015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція) поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Положеннями ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції судом було оглянуто особистий телефон відповідача, яким було зафіксовано 15 жовтня 2017 року о 02-38 автомобіль позивача с неосвітленим номерним знаком АХ 6175 АО.

Проте, іінформація в матеріалах справи з цього приводу відсутня

Ухвали апеляційного суду від 12.02.2018 та від 26.02.2018 року про витребування у відповідача фотографії, якою підтверджується вчинення позивачем порушення вимог п.п.»в»п.2.9 ПДР, не виконані.

Враховуючи викладене , посилання відповідача та суду першої інстанції щодо підтвердження вчинення позивачем відповідного правопорушення фотографією, яку було зроблено на особистий мобільний телефон Інспектора Люботинського ВП Марченко С.О., судом апеляційної інстанції не приймається до уваги, оскільки така фотографія не долучена до матеріалів справи та не може вважатися допустимим доказом з огляду на невжиття відповідачем жодних дій, спрямованих на надання таких доказів та відповідних пояснень до суду апеляційної інстанції.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що в оскаржуваній постанові серії БР № 794567 про накладання адміністративного стягнення від 15.10.2017 року взагалі відсутнє посилання на таку фотографію, як на доказ, що є прямим порушенням вимог ст.283 КУпАП, оскільки у випадку фіксації правопорушення технічним засобом, яким здійснено фото або відеозапис, посилання на нього та фіксація таких даних в постанові є обовязком посадової особи, що розглядала та складала цю постанову.

В даному випадку наведені вище порушення вказують на протиправність прийнятої постанови.

Щодо непредявлення позивачем полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів під час перевірки документів, колегія суддів додатково відмічає, що факт ненадання Інспектору Люботинського ВП полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів під час перевірки документів жодним чином не підтверджується.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції про доведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП .

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із ч.ч.1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Люботинського міського суду Харківської області від 12.12.2017р. по справі № 630/585/17 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора СРПП Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії БР № 794567 від 15.10.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.6 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5