Справа № 826/15281/17
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 березня 2018 року м. Київ № 826/15281/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Власенкової О.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

ОСОБА_1

до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони

та Генерального штабу Збройних Сил України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, яка полягає в невиплаті заборгованості за неотримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1;

- зобов'язати Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України виплатити заборгованість за неотримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1 в розмірі відповідно до довідки Центру службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про вартість належного до видачі речового майна ОСОБА_1 від 03.08.2015 №67.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2017 відкрито провадження у справі №826/15281/17 та призначено судовий розгляд справи на 16.02.2018.

Ухвалою суду від 16.02.2018 позовну заяву залишено без руху у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, про які вказано в ухвалі, протягом п'яти днів з дня отримання цієї ухвали.

28.02.2018 від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій він зазначає про необґрунтованість висновку суду про пропущення позивачем строку звернення до суду з позовною заявою.

При цьому доцільно зауважити, що довіреність на представництво ОСОБА_2 інтересів позивача в судах України, що додана до позовної заяви, не засвідчена в установленому порядку, що дає підстави суду дійти висновку про відсутність у вищевказаної особи повноважень на представництво інтересів позивача у цій адміністративній справі.

Вирішуючи питання щодо залишення без розгляду позовної заяви, суд виходить із такого.

Згідно з частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, за змістом статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України початком перебігу строку звернення до адміністративного суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 у справі №826/236/14.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем оскаржується бездіяльність відповідача щодо невиплати йому заборгованості за неотримане речове майно. Позивач вказує на те, що після його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу Генерального штабу Збройних Сил України 07.07.2015 він отримав довідку відповідача від 03.08.2015 №67, згідно з якою вартість майна, що підлягає видачі йому при звільненні в запас складає 11 135,04 грн.

Тобто, при звільненні з військової служби та виключенні 07.07.2015 зі списків особового складу Генерального штабу Збройних Сил України позивач знав та повинен був знати, що йому належить до видачі військове обмундирування або компенсація замість цього обмундирування, а тому у зв'язку з невиплатою йому коштів за це обмундирування знав та повинен був знати про порушення свого права на отримання цих коштів та в межах установленого частиною п'ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України місячного строку звернутися до суду за захистом цього права.

Звернення позивача суду 24.11.2017 відбулося поза межами місячного строку, встановленого частиною п'ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а також поза межами загального шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві про те, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами та скаргами, не заслуговують на увагу суду, оскільки такі звернення не перешкоджали йому вчасно звернутися до суду із позовною заявою.

Позивачем не наведено будь-яких доводів та не надано доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, в силу чого, суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для поновлення пропущеного строку відсутні.

Невиконання вимог суду щодо усунення недоліків у встановлений строк тягне за собою повернення позивачу позовної заяви та доданих до неї документів.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду з подібним позовом після того, як перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та в строки, встановлені частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293-296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.О. Власенкова