Справа № 826/14853/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року № 826/14853/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві Головного управління ДФС у місті Києві
третя особа проШевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач-1), Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач-2), третя особа - Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про:

- визнання протиправними дій відповідача-2 щодо розгляду по суті скарг позивача від 18.02.2016 р. про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 08.02.2016 р. № та рішення № /12-01;

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 від 20.04.2016 р. № 3101/Л26-15-10-02-16 про результати розгляду первинної скарги позивача від 18.02.2016 р. на повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 08.02.2016 р. № та № /12-01, зобов'язати відповідача-2 розглянути скарги відповідно до закону;

- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо пред'явлення на примусове виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вимоги № 231201, виданої 23.08.2016 р. відповідачем-1 про стягнення боргу в сумі 213246,66 грн., боржник: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1; стягувач: держава;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 231201 видану 23.08.2016 р. відповідачем-1 про стягнення боргу у сумі 213246,66 грн., боржник: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1; стягувач: держава.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2016 р. відкрито провадження по адміністративній справі.

31.10.2016 р. Окружним адміністративним судом міста Києва прийнято заяву про зміну предмета позову Згідно даної заяви позивач просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача-2 щодо розгляду по суті скарг позивача від 18.02.2016 р. про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 08.02.2016 р. № та рішення № /12-01;

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача-2 від 20.04.2016 р. № 3101/Л26-15-10-02-16 про результати розгляду первинної скарги позивача від 18.02.2016 р. на повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 08.02.2016 р. № та № /12-01, зобов'язати відповідача-2 розглянути скарги відповідно до закону;

- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо пред'явлення на примусове виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 231201 від 19.01.2016 р. про стягнення боргу в сумі 213246,66 грн., боржник ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1; стягувач: держава;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 231201 від 19.01.2016 р. відповідача-1 про стягнення боргу в сумі 213246,66 грн., боржник ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1; стягувач: держава.

У зв'язку із припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала адміністративна справа, справу було повторно розподілено між суддями.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Григоровича П.О.

Ухвалою суду від 23.05.2017 р. справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.07.2017 р., яке в подальшому неодноразово відкладалось з метою отримання додаткових доказів задля правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

07.09.2017 р. ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва закрито провадження в адміністративній справі № 826/14853/16 в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 231201 від 19.01.2016 р.

Представник позивача позов підтримує, в обґрунтування позовних вимог вказує, що при прийнятті відповідачем-2 оскаржуваного рішення позивачем розпочато судове оскарження податкових повідомлень-рішень, про, що своєчасно повідомлено відповідачів, відтак, рішення прийняте за результатами розгляду скарги є протиправним, підлягає скасуванню судом із зобов'язанням вказаного податкового органу вирішити скаргу відповідно до вимог закону. Оскаржувана податкова вимога є відкликаною, що і не заперечує відповідач-1, оскільки згідно встановленої процедури щодо їх направлення, податкова вимога вважається відкликаною з дня надходження платнику податків податкової вимоги, яка містить зменшену органом доходів і зборів суму податкового боргу, визначену в раніше направленій вимозі.

Відповідач-1 заперечує проти позовних вимог, про що надав письмові заперечення, в обґрунтування вказав, що податкова вимога визнана законною в іншому судовому процесі. Зважаючи на несплату узгодженої суми податкового боргу 26.08.2016 відповідач-1 направив третій особі відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач-2 заперечує по суті заявлених позовних вимог, про що також надав відповідні письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що приймаючи рішення про залишення скарги ФОП ОСОБА_1 без задоволення діяв в межах та у спосіб передбачений законодавством.

Третьою особою надано копії матеріалів виконавчого провадження № 52052742, згідно яких боржником є ОСОБА_1, стягувач - держава.

14.02.2018 р. позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження.

На підставі частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), в судовому засіданні 14.02.2018 р. суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання вимог обліку та збору єдиного соціального внеску фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. складено акт № 23/12-01/НОМЕР_1 від 19.01.2016 р.

На підставі вказаного акту перевірки Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення: № від 08.02.2016 р., згідно якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на 300203,06 грн. (в т.ч. 239754,45 грн. - основного платежу та 60448,61 грн. - штрафні (фінансові) санкції); рішення № /12-01 від 08.02.2016 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 30693,95 грн. за донарахування своєчасного не нарахованого єдиного внеску.

Не погоджуючись із вказаними донарахуваннями позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Головного управління ДФС у місті Києві.

Рішенням Головного управління ДФС у місті Києві № 3101/Л/26-15-10-02-16 від 20.04.2016 р. скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві № від 08.02.2016 р. в частині грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на 750,05 грн. (в т.ч. 600,04 грн. - основний платіж та 150,01 грн. - штрафні (фінансові) санкції), в іншій частині - залишено без змін.

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві виставлено позивачу вимоги, а саме:

19.01.2016 р. № Ф-231201 з вимогою сплати суми недоїмки з єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 213 246,66 грн. (недоїмка);

09.03.2016 р. № Ф-3887-16 з вимогою сплати суми недоїмки з єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 235522,72 грн. (в т.ч. 204828,77 грн. - недоїмки і 30693,95 грн. - штраф).

31.03.2016 р. постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/247/16 позов ОСОБА_1 до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві задоволено частково, зокрема:

- визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві № /12-01 від 08.02.2016 р.;

- визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві № від 08.02.2016 р.;

- визнано протиправним та скасовано податкову вимогу ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві від 19.01.2016 р. № Ф-231201;

- визнано протиправним та скасовано податкову вимогу ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві від 09.03.2016 р. № Ф-3887-16.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016 р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2016 р. у справі № 826/247/16 скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказу, податкових вимог, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій - відмовлено.

Згідно із частиною 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 1404-VIII від 02.06.2016), зокрема, постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею (частина 2 ст. 25 вказаного Закону).

Відповідно до частини 3 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, як встановлено частиною 4 ст. 25 вказаного Закону, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки (абз.9 ч.4 ст. 25 вищевказаного Закону).

Згідно із абзацом 10 частини 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у випадках, зазначених в абзаці дев'ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому, заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом (частина 5 ст. 25 вищевказаного Закону).

12.09.2016 р. позивач отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.08.2016 р. ВП № 52052742 з виконання вимоги № 231201 від 23.08.2016 р. ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про стягнення боргу в сумі 213246,66 грн.

В судовому процесі встановлено, що вимога № Ф-231201 від 19.01.2016 р. про сплату боргу отримана позивачем 25.01.2016 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.67).

Окружний адміністративний суд критично ставиться до посилань позивача на Порядок направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України № 576 від 10.10.2013 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 р. № 1840/24372) в обґрунтування позову, щодо незаконності застосованої до нього процедури виконавчого провадження, оскільки предмет регулювання даного Порядку є відмінним від оскаржуваних правовідносин і підтверджується наступним.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 р. № 449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. № 508/26953; далі - Інструкція № 449).

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначених у вимозі сум недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), орган доходів і зборів протягом десяти робочих днів надсилає в порядку, встановленому Законом, до органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу (недоїмки) (абз.5 п.5 розділу VI «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції № 449).

Пунктом 6 Інструкції № 449 визначено, зокрема, умови за настання яких вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, а саме:

сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження;

вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом);

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу;

є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.

Беручи до уваги викладені вище обставини, підстави вважати оскаржувану вимогу № Ф-231201 від 19.01.2016 р. відкликаною відсутні.

При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до пункту 7 Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки). Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, то орган доходів і зборів подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що вимога № Ф-231201 від 19.01.2016 р. сплати суми недоїмки з єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 213246,66 грн. (недоїмка) прийнята відповідачем-1, в межах наданої компетенції, оскільки судом не встановлено порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 р. № 449 в тому числі в частині пред'явлення цієї вимоги до примусового виконання, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача-2 щодо розгляду по суті скарг позивача від 18.02.2016 р. про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 08.02.2016 р. № та рішення № /12-01, визнання протиправними та скасувати рішення відповідача-2 від 20.04.2016 р. № 3101/Л26-15-10-02-16 про результати розгляду первинної скарги позивача від 18.02.2016 р. на повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 08.02.2016 р. № та рішення № /12-01, суд відзначає наступне.

Процедура оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів (далі - рішення) під час адміністративного оскарження визначена Порядком оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 916 від 21.10.2015 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.12.2015 № 1617/28062; далі Порядок № 916).

Згідно розділу IV «Оформлення скарги» Порядку № 916 платник податків у скарзі про скасування податкового повідомлення-рішення/рішення має вказати відомості про оскарження рішення контролюючого органу до суду.

Контролюючий орган, як встановлено п.4 розділу VIII «Порядок розгляду скарг» Порядку № 916, залишає скаргу без розгляду повністю або частково у разі, зокрема, платник податків оскаржив до суду рішення контролюючого органу.

Судом встановлено, що 18.01.2016 р. ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі № 826/247/16 за позовом ОСОБА_1 до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним і скасування наказу № 2440 від 17.12.2015 р. про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки (а.с.29).

15.03.2016 р. у справі № 826/247/16 ОСОБА_1 подано заяву про збільшення позовних вимог, зокрема, щодо скасування податкового повідомлення-рішення та рішення, які раніше ним оскаржено в адміністративному порядку шляхом подання відповідної скарги до Головного управління ДФС у місті Києві (а.с. 14-17, 30-39).

Позивачем не надано суду належних доказів повідомлення відповідача-2 щодо розпочатої процедури судового оскарження податкового повідомлення-рішення від 08.02.2016 р. № та рішення № /12-01, відтак, розгляд скарги відповідачем-2 по суті є правомірним.

Посилання позивача на порушення відповідачем-2 строку розгляду скарги є безпідставним, оскільки датою отримання відповідачем скарги є 22.02.2016 р., рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 04.03.2016 р. строк розгляду скарги продовжено до 21.04.2016 р., рішення про результати розгляду скарги датовано 20.04.2016 р., тобто в межах законодавчо встановленого терміну, при цьому, суд зауважує наступне.

Так, відповідно до частини 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 18.06.2016 р., яка діяла на момент звернення до суду із позовом) визначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 18.06.2016 р.) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 18.06.2016 р.) передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 18.06.2016 р.) у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 07.01.2018 р.) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 07.01.2018 р.) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, як встановлено п.1 ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 07.01.2018 р.).

Статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 07.01.2018 р.), зокрема, частинами 1 і 2 встановлено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 року №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначив зміст поняття «охоронюваний законом інтерес» та констатував, що в юридичних актах термін «інтерес», враховуючи його як етимологічне, так і загально соціологічне, психологічне значення, вживається у широкому чи вузькому значенні як самостійний об'єкт правовідносин, реалізація якого задовольняється чи блокується нормативними засобами.

Тобто, охоронювані законом інтереси - це інтереси певної особи (або групи осіб), які спираються на закон або випливають з інших правових норм і охороняються державою нарівні з правами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що рішення про результати розгляду скарги має констатуючий, а не владно-зобов'язуючий характер, позаяк не містить обов'язкових приписів, розпоряджень, що породжують юридичні наслідки для позивача.

Крім того, суд зауважує, що у межах спірних правовідносин у позивача відсутнє порушене право, як необхідна умова для задоволення позову.

У свою чергу позивачем не наведено, яким чином оскаржуване рішення про результати розгляду скарги впливає на його права та обов'язки, обмежує їх або перешкоджає в реалізації, та не вказано, які саме охоронювані законом інтереси відповідачем-2 порушені.

Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача-2 розглянути скарги відповідно до закону є безпідставними, оскільки згідно чинного законодавства (п.56.18 ст. 56 Податкового кодексу України) процедура судового оскарження є завершальною процедурою узгодження, котра виключає адміністративне оскарження.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 9, 14, 31, 33, 72-78, 90, 244-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович