Справа № 826/14454/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2018 року № 826/14454/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України"
доПриватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая»
про визнання протиправними дій,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая", в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая", що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" та у ненаданні запитаної інформації на запит на інформацію - протиправною;

- стягнути з Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая" компенсацію витрат на правову допомогу, які, з вини відповідача, поніс позивач, у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви, відповідно до Договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 18 травня 2017 року у розмірі 2 400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмова відповідача у задоволенні запиту на інформацію порушує право позивача на доступ до публічної інформації, на одержання у порядку, визначеному законом, публічної інформації.

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло заперечення відповідача, в якому він просить суд здійснити розгляд справи за участі його представника.

Відповідно до частини 4 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції КАС України чинній на момент відкриття провадження у справі) суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року відкрито скорочене провадження в адміністративній справі.

До Окружного адміністративного суду міста Києва 29 листопада 2017 року надійшли заперечення відповідача, в яких відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що позивач не оплатив фактичні витрати, пов'язані з копіюванням та друком щодо запитуваної інформації, діяв на законних підставах при відмові у наданні запитуваної інформації. Також відповідач зауважив, що позивачем не доведено, що запитувана інформація є предметом суспільного інтересу, а тому посилання на частину четверту статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" є необґрунтованим. Також, відповідач просив суд здійснити розгляд справи у судовому засіданні за участі представника відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року, суд перейшов до розгляду справи за загальними правилами, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України та призначив адміністративну справу до розгляду у судовому засіданні.

До Окружного адміністративного суду міста Києва 13 лютого 2018 року надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідь на заперечення проти позову.

У судовому засіданні 13 лютого 2018 року суд, відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до подальшого розгляду адміністративної справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази наявні в матеріалах справи, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд мста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" звернулась 11 квітня 2017 року до розпорядника інформації Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая" із запитом про безоплатне надання інформації про вищий навчальний заклад (далі - ВНЗ), яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій документів:

- статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;

- свідоцтво про реєстрацію ВНЗ;

- ліцензій на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них;

- сертифікату про акредитацію освітньої програми ВНЗ;

- витягу про ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- структуру ВНЗ, перелік структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників;

- правил прийому до ВНЗ у 2017 році;

- положення про приймальну комісію ВНЗ на 2017 рік;

- наказ про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2017 рік;

- переліку та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами;

- планів роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

Відповідачем у відповідь на вказаний запит направлено лист від 04 травня 2017 року вих. №01/12044, в якому зазначено, на даний час Приватний вищий навчальний заклад "Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая" не може виготовити таку кількість копій документів з технічних причин, у зв'язку з неполадками копіювального апарату. Також, зазначено, що обсяг витребуваної інформації перевищує 10 сторінок, а тому вона може бути надана лише після проведення оплати та запропоновано відповідно до статті 14 Закону України «Про публічну інформацію» прибути до університету для ознайомлення з власними документами з правом фотографування або записування на будь-який носій інформації тощо, або скористатися офіційним веб сайтом та стендом університету, на якому розміщено документи університету.

Позивач вважаючи вказану відповідь такою, що не надає відповіді на запитувану інформацію в інформаційному запиті від 11 квітня 2017 року, звернувся до суду з даним позовом.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

За визначенням частини першої статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно із частиною першою статті 34 Закону України "Про вищу освіту" безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації визнаються особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Поряд із цим, в силу пункту 4 частини другої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Згідно із частиною четвертою статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

При цьому в силу частини третьої статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини другої статті 29 Закону України "Про інформацію" предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Стаття 53 Конституції України гарантує право кожного на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що запитувана позивачем інформація є такою, що становить суспільний інтерес, оскільки забезпечує реалізацію конституційного права на освіту.

Пунктами 3, 6 частини першої статті 21 Закону України "Про громадські об'єднання" визначено право громадських об'єднань на одержання у порядку, визначеному Законом, публічної інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та на здійснення інших прав, не заборонених Законом.

Водночас, за правилами частини другої статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Вказане свідчить, що позивач є належним запитувачем інформації, оскільки право на отримання публічної інформації, що становить суспільний інтерес законодавцем не ставиться у залежність від статутної діяльності відповідного суб'єкта.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

З матеріалів справи вбачається, що в листі від 04 травня 2017 року вих. №01/12044, відповідачем зазначено, що обсяг витребуваної інформації перевищує 10 сторінок, а тому вона може бути надана лише після проведення оплати.

Суд наголошує, що інформація на 10 сторінок, яка могла бути наданою безкоштовно, відповідач позивачу не направив.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту на інформацію в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього Закону.

Враховуючи зазначене, надану відповідачем відповідь від 04 травня 2017 року вих. №01/12044 на інформаційний запит Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" від 11 квітня 2017 року вих. №101/2-17, суд оцінює як відмову у наданні позивачеві запитуваної ним інформації.

Таким чином, підстави, відповідно до яких відповідач відмовив позивачу в задоволенні його запиту на інформацію, не передбачені частиною першою статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, як розпорядник публічної інформації, відмовляючи позивачу у задоволенні запиту на інформацію, діяв з порушенням норм Закону України "Про доступ до публічної інформації".

З приводу повідомлення у відповіді на запит, що запитувана інформація міститься на сайті приватного навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая", суд зазначає наступне.

Статтею 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Під визначенням "загальнодоступні джерела інформації", зокрема розуміються довідники, адресні книги, реєстри, списки, друковані засоби масової інформації, засоби телерадіомовлення та інші подібні джерела інформації.

З цього приводу судом враховує висновок Верховного Суду України у постанові від 26 травня 2015 року у справі №21-102а15, згідно із яким здійснення розпорядником інформації заходів, спрямованих на забезпечення прозорості та відкритості своєї діяльності шляхом оприлюднення інформації, яка є у його володінні, і посилання на неї у відповідях на запит, не може вважатися неправомірною відмовою у наданні інформації.

Крім того, відповідно до статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що оприлюднення розпорядником інформації публічної інформації, в тому числі на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет, не звільняє його від обов'язку надати таку інформацію на запит.

Отже, позовна вимога Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" про визнання бездіяльності Приватного навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая", що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" та у ненаданні запитаної інформації на запит на інформацію протиправною є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача з відповідача компенсацію витрат на правову допомогу, які, з вини відповідача, поніс позивач, у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви, відповідно до Договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 18 травня 2017 року у розмірі 2 400,00 грн., суд зазначає наступне.

Позивачем на підтвердження даної вимоги долучено до позовної заяви копії Договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) б/н від 18 травня 2017 року, акту передачі-прийому наданих правових послуг, правової допомоги від 25 жовтня 2017 року; платіжного доручення від 30 жовтня 2017 року №62 на суму 2 400,00 грн (призначення платежу: переказ коштів за Договором про надання юридичних послуг від 18 травня 2017), виписку з рахунку позивача про операції за 31 жовтня 2017, року копію диплому спеціаліста ОСОБА_2

Згідно з пункту 10 частини першої Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Положеннями частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Отже, проаналізувавши викладені вище норми, суд зазначає, що чинна на час розгляду справи редакція Кодексу адміністративного судочинства України відносить до судових витрат лише витрати на правничу допомогу адвоката, проте позивач просить відшкодувати витрати на підставі договору про надання юридичних послуг від 18 травня 2017 року з фахівцем у галузі права ОСОБА_2, що станом на час розгляду справи до витрат на правничу допомогу не відносяться.

Положення розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України підстав для застосування при розгляді справи положень Кодексу адміністративного судочинства України, чинного до 15 грудня 2017, не дають.

Згідно з частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У даній справі відповідачем є юридична особа, яка не є суб'єктом владних повноважень, проте в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації" є розпорядником публічної інформації і суб'єктом делегованих повноважень, у зв'язку з чим суд вважає за можливе при вирішенні питання про розподіл судових витрат вирішити питання про стягнення з відповідача понесених витрат на сплату судового збору.

В матеріалах справи на підтвердження сплати судового збору міститься квитанція від 08 листопада 2017 року №41 на сумі 1600,00 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая", що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" та у ненаданні запитаної інформації на запит на інформацію - протиправною.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая" () на користь Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" () судові витрати в сумі 1 600,00 (одну тисячу шістсот гривень 00 копійок) грн.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова