Справа № 804/4907/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2017 р. Справа № 804/4907/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2В,
представників позивача представника відповідачаОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6С,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі із викладених обставин.
Відповідач проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Представник відповідача суду пояснив, що в ході перевірки було встановлено, що підприємством самостійно проведено списання безнадійної кредиторської заборгованості (термін виникнення 2010-2012 роки) на загальну суму 270 941,42 грн. При цьому, позивачем не здійснено проведення коригування податкового кредиту, що призвело до завищення податкового кредиту (не відкориговано) на суму 45 156,90 грн. Щодо термінів сплати узгодженого грошового зобовязання з земельного податку позивач посилався на те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), які виникли після його введення, а тому заходи, спрямовані на їх забезпечення, є законними. За таких обставин спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі та у межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях, та просив залишити позов без задоволення.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.
Як вбачається з наказу № 2167-п від 14.04.2017 року, перевірку призначено у звязку з отриманням відомостей (рішень суду) про порушення проваджень у справах про визнання позивача банкрутом.
За результатами проведеної перевірки складено Акт № 6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року, відповідно до висновків якого підприємством порушено:
- п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 45 157 грн., у томі числі за грудень 2015 року - 45 157 грн.;
- п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, несвоєчасно сплачено грошове зобовязання по земельному податку з юридичних осіб у сумі 105 108,35 грн.;
- п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України, порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних в ЄРПН на суму податку на додану вартість 9691,83 грн.;
- п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, несвоєчасно сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб із заробітної плати працівників у сумі 15 112 884,25 грн.;
- п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168 (пп.1.4 п.16 прим.1 підр.10 р. XX), ст.176 (пп.1.6 п.16 прим.1 підр.10 р. XX) Податкового кодексу України, несвоєчасно сплачено до бюджету військовий збір із заробітної плати працівників у сумі 1 400 957,76 грн.;
- п.8 ст.9 Закону України №2464-VІ від 08.07.2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування», п.п.6 п.4.3 р.ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449.
11 липня 2017 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:
- № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт/послуг)» за на загальну суму 67 735,50 грн., в тому числі за основним платежем - 45 157,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 22 578,50 грн.;
Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями рішенням позивач звернувся до суду.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Згідно з пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі ПК України), датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Абзацом другим пункту 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Під безнадійною заборгованістю у відповідності до підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України розуміється, зокрема, заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Підпунктом 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України встановлено, що до складу доходів включаються суми безнадійної кредиторської заборгованості. При цьому, вказана норма не містить жодного уточнення чи будь-якої іншої ідентифікації, що безнадійна кредиторська заборгованість включається до складу доходів за виключенням сум ПДВ у її складі. Вказана норма чітко визначає обов'язок платника податків відобразити у складі доходів звітного періоду всю суму кредиторської заборгованості.
Статтею 192 Податкового кодексу України визначено, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Аналіз вказаної норми ПК України передбачає обмежений перелік операцій, внаслідок яких можливо коригування раніше відображеного податку на додану вартість, при цьому, операції списання кредиторської заборгованості в цьому переліку відсутні.
Оскільки п.192.1 ст.192 ПК України, який визначає вичерпний перелік операцій, згідно яких може відбутися коригування раніше відображеного податку на додану вартість, тому безнадійна заборгованість не може бути підставою для коригування позивачем раніше відображеного податку на додану вартість у податковій звітності.
В акті перевірки №6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року контролюючим органом наголошується на відсутності факту придбання ТМЦ, проте не зазначається на підставі яких первинних документів контролюючий орган дійшов такого висновку.
Натомість, реальність господарських операцій Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» за договорами № 389Н від 21.05.2004 року з ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг»; № 14-03/12-447 від 02.04.2012 року з ТОВ «Криворіжелектромонтаж»; № 11 від 03.02.2006 року з ТОВ «Кривбасоптима»; № 12/05 від 15.03.2010 року з ФОП ОСОБА_7 підтверджується матеріалами справи.
Згідно даних бухгалтерського обліку, а саме: оборотно-сальдових відомостей по рахунку № 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та № 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» у грудні 2015 року позивачем самостійно проведено списання безнадійної кредиторської заборгованості (термін виникнення 2010-2012 роки) на загальну суму 270941,42 грн., в тому числі:
- ПАТ «АРСЕЛОРМІТАЛ КРИВИЙ РІГ» (п.н. 4432974) в сумі 144 560,06 грн.;
- ТОВ «Криворіжелектромонтаж» (п.н. 33759279) в сумі 64 586,87 грн.;
- ТОВ КРИВБАСОПТІМА (п.н.30001532) в сумі 23 060,49 грн.
У бухгалтерському обліку операції відображено наступним чином: Д-т рахунку 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості» К-т рахунків №631,685 на суму 270 941,42грн.
У перевіряємому періоді бухгалтерський облік розрахунків з постачальниками на підприємстві здійснювався у відповідності до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за № 893/4186 (далі - Інструкція №291).
Вказаною інструкцією передбачено, що на субрахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» ведеться облік розрахунків за одержані товарно-матеріальні цінності, виконані роботи, надані послуги з вітчизняними постачальниками та підрядниками, на субрахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» ведеться облік операцій, які не передбачені для обліку на інших субрахунках рахунку 68 «Розрахунки за іншими операціями», а саме: з різними організаціями за операціями некомерційного характеру (учбовими та науково-дослідними закладами тощо); за іншими операціями, а на субрахунку 644 «Податковий кредит» ведеться облік суми податку на додану вартість, на яку підприємство набуло право зменшити податкове зобов'язання.
Інструкція №291 містить Типову кореспонденцію бухгалтерських рахунків.
Сума кредиторської заборгованості, що обліковується на рахунках 631, 685 містить суми податку на додану вартість, оскільки Типовою кореспонденцією передбачено, що при отриманні товарів, робіт послуг здійснюються бухгалтерські проведення по кредиту рахунків 631, 685 в кореспонденції з дебетом рахунків 20, 91 на суму вартості товарів (робіт, послуг) без податку на додану вартість, а в кореспонденції з дебетом 644 «Податковий кредит», 641 «Розрахунки за податками» на суму податку на додану вартість.
Таким чином, по кредиту рахунків 631, 685 обліковується вся вартість отриманих товарів (робіт, послуг) разом з податком на додану вартість, а сума кредиторської заборгованості, що залишається непогашеною (кредитове сальдо рахунку 631, 685), містить суму податку на додану вартість.
Судом встановлено, що в податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік в рядку 01 «Дохід від будь якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку», позивачем відображено суму 466 141 451 гри., що відповідає сумі показників, зазначених у формі № 2 «Звіт про фінансові результати».
Відповідно до Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 28.03.2013 року №433, в рядку 2120 форми № 2 «Звіт про фінансові результати» відображаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, а саме даних по обороту Дебету рахунка 71 «Інший операційний дохід» в кореспонденції з Кредитом рахунка 791 «Результат операційної діяльності».
Аналіз обороту за Кредитом рахунку 791 в кореспонденції з Дебетом рахунку 71 містить інформацію, що оборот в сумі 61 109 378,95 гри. (відповідає ряд.2120 Форми 2 - 61 109 тис. грн.) склався з оборотів по субрахункам рахунку 71.
Таким чином, дохід від списання кредиторської заборгованості, що увійшов до складу доходів, відображених в звітності за 2015 рік, склав 303 395,85 грн. Вказана сума обліковувалась по Кредиту рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та Кредиту рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами».
Суд зазначає, що законодавством не передбачено обовязку коригування податкового кредиту на суму податку на додану вартість при списанні безнадійної кредиторської заборгованості, а тому, твердження відповідача про необхідність такого коригування суперечить статті 192 Податкового кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області № 904/128/17 від 23.03.2017 року порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Пунктом 1.3 статті 1 ПК України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2344-XII від 14.05.1992 (далі Закон № 2344-XII) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (абзац 4 частини 3 статті 19 Закону № 2344-XII).
Згідно абзацу 5 частини 3 статті 19 Закону № 2343-ХІІ на період дії мораторію зупиняється перебіг позовної давності.
Таким чином, передбачається зупинення перебігу строку позовної давності та застосування мораторію на нарахування та стягнення фінансових санкцій, а контролюючий орган зберігає право застосувати фінансову санкцію після зняття мораторію.
Як вбачається з акту перевірки, відповідач дійшов висновку про несвоєчасну сплату узгоджених сум податкового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб у сумі 105 108,35 грн. а саме:
Згідно з пунктом 1 розділу 5 Порядку №422, облік сум податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску боржників, що перебувають у процедурах банкрутства, а також погашення таких сум здійснюються з урахуванням особливостей, визначених законодавством з питань банкрутства.
Після надходження до органу ДФС відповідного рішення (ухвали, постанови) господарського суду (про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, про припинення провадження у справі про банкрутство, про введення процедури санації, про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі про банкрутство, про визнання мирової угоди недійсною та/або поновлення провадження у справі про банкрутство, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури) дані судового рішення реєструються підрозділом судового оскарження в інформаційній системі органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, днем отримання від структурного підрозділу, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції органу ДФС, або відповідальної особи, визначеної керівником органу ДФС для виконання таких функцій, із занесенням дати ухвали/постанови суду.
Після отримання від підрозділу судового оскарження відповідного рішення (ухвали/постанови) господарського суду підрозділ, до компетенції якого належить погашення заборгованостей, забезпечує відкриття в інформаційній системі органів ДФС справи банкрута шляхом внесення таких даних: податковий номер або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта); найменування платника податків; назва документа; номер та дата прийняття рішення (ухвали, постанови) господарського суду. Станом на дату винесення ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів в ІКП платника-банкрута здійснюється остаточний розрахунок суми податкового боргу (заборгованості з єдиного внеску), що складається із: суми несплачених зобовязань; суми штрафних санкцій; суми пені; плати за податковий кредит, та відображаються облікові показники (операції), що фіксують (виділяють) суми боргу (заборгованості).
Відповідно до пункту 2 розділу 5 Порядку №422, суми податкового боргу (основного платежу, штрафних санкцій та пені), заборгованості зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафних санкцій, пені), які обліковувались в органі ДФС на дату ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, фіксуються та погашаються виключно після зазначення в платіжному дорученні спрямування коштів на таке погашення.
Судом встановлено, що термін виконання зобовязання по сплаті податку на землю настав 02.03.2017 року, тобто до дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство.
У платіжних дорученнях № 112 від 31.03.2017 року на суму 73 368,51 грн., № 110 від 31.03.2017 року на суму 19 551,01 грн., № 111 від 31.03.2017 року на суму 12 188,83 грн. зазначення про спрямування коштів відсутнє, а тому, суми податку на землю по цим платіжним дорученням повинні були бути спрямовані на погашення поточних зобов'язань із податку на землю терміном сплати 30.03.2017 року, а не 02.03.2017 року.
Станом на дату винесення податкових повідомлень-рішень грошові зобов'язання з податку на землю терміном сплати 02.03.2017 року фактично є непогашеними і на них діє мораторій, у звязку з чим суд вважає, що підстави для нарахування штрафних санкцій на суми, що перебувають під дією мораторію, відсутні.
Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Приймаючи до уваги ту обставину, що в ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 18.12.2017 року.

Суддя ОСОБА_1