Справа № 826/16720/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року № 826/16720/17

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі судді Аверкової В.В., розглянувши в спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення

податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Київській області, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дій посадових осіб відповідача по складанню акту та розрахунку фінансових санкцій до акту фактичної перевірки незаконними в частині невідповідності застосування норм законодавства України щодо нарахування штрафної (фінансової) санкції з врахуванням, що обігова грошова одиниця - гривня;

- скасувати податкове повідомлення рішення відповідача від 18 серпня 2017 року № про застосування фінансових санкцій, складене щодо порушень ФОП ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2);

- визнати протиправними дії посадової особи відповідача щодо складання податкової вимоги № 7900-17 та рішення № 17 про опис майна у податкову заставу від 09 серпня 2017 року;

- скасувати податкову вимогу № 7900-17 та рішення № 17 про опис майна у податкову заставу від 09 серпня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає спірне рішення таким, що підлягає скасуванню.

Водночас, враховуючи відсутність у позивача податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями, у ГУ ДФС у м. Києві були відсутні підстави для прийняття податкової вимоги № 7900-17 та рішення № 17 про опис майна у податкову заставу від 09 серпня 2017 року, які також підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі № 826/16720/17 в порядку спрощеного позовного провадження, а також запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання даної ухвали надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази наявні у відповідача, разом з доказами направлення позивачу рекомендованим повідомленням про вручення відзиву з додатками.

Зазначена ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі отримана відповідачем 04 січня 2018 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення наявного в матеріалах справи.

ГУ ДФС у Київській області у встановлений судом строк надано суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених у такому відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

За результатами фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва та обігу підакцизної продукції в магазині, що розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, Синяківська с/р, біля СТ «Дружба 2» та належить суб'єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2), відповідачем складено акт (довідку) від 04 серпня 2017 року № 380/10-36-40/НОМЕР_2 (далі також - акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог статті 11-1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Податковим органом під час проведення перевірки був встановлений факт реалізації ФОП ОСОБА_1 пачки цигарок «Chesterfield KS BLUE», виробництва ПрАТ «Філіп Морріс Україна» (ЛЛАП20АДЄК 031921ТВ3Ф 17/2) по ціні 29, 95 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 07 серпня 2017 року № , в той час коли виробником цих сигарок 02 липня 2017 року встановлена максимальна роздрібна ціна - 28, 50 грн., отже з урахуванням 5 % акцизного податку ціна повинна бути 29, 93 грн., що і стало підставою для визнання відповідачем порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства.

На підставі наведених висновків акту перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» від 18 серпня 2017 року № , яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені у розмірі 10 000, 00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було отримане позивачем 21 серпня 2017 року згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням ФОП ОСОБА_1 звернулась із скаргою від 28 серпня 2017 року до Державної фіскальної служби України (далі також - ДФС України).

За наслідками розгляду зазначеної скарги ДФС України прийнято рішення від 31 жовтня 2017 року № 14377/6/99-99-11-03-01-25 відповідно до якого, оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

При цьому, ГУ ДФС у Київській області винесено податкову вимогу форми «Ф» від 9 серпня 2017 року № 7900-17, якою сума заборгованості позивача визначена на рівні 10 000, 00 грн. та прийнято рішення № 17 від 09 серпня 2017 року про опис майна у податкову заставу.

Незгода із діями контролюючого органу та прийнятими за наслідками таких дій рішеннями обумовила позивача на звернення до суду із даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України регулює Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі також - Закон).

Згідно чч. 1-2 статті 11-1 Закону, встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення.

Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України.

Відповідно до ч. 1 статті 16 Закону, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Частиною 1 статті 17 Закону передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Так, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб'єкта господарювання тютюнових виробів, але не менше 10000 гривень (абз. 15 ч. 2 статті 17 Закону).

Відповідно до пп.14.1.106 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України (діла також - ПК України) максимальні роздрібні ціни - ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію з урахуванням усіх видів податків (зборів). Акцизний податок з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів не включається до максимальної роздрібної ціни.

Максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) встановлюються виробниками або імпортерами товарів (продукції) шляхом декларування таких цін у порядку, встановленому цим Кодексом. Продаж суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Підпунктом 14.1.4 п. 14.1 статті 14 ПК України визначено, що акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

В силу вимог пп. 9.1.4 п. 9.1 статті 9 ПК України акцизний податок належить до загальнодержавних податків.

Згідно пп. 213.1.9 п. 213.1 статті 213 ПК України, об'єктами оподаткування акцизним податком є, зокрема, операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідно до п. 215.1 статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать, серед іншого, тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну.

Поряд з цим, пп. 214.1.4 п. 214.1 статті 214 ПК України визначено, що вартість (з податком на додану вартість та без урахування акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

Підпунктом 215.3.10 п. 215.3 статті 215 ПК України (в редакції чинній на момент продажу цигарок) визначено, що для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.

Згідно п. 28.2 статті 28 ПК України відносною (адвалорною) визнається ставка податку, згідно з якою розмір податкових нарахувань встановлюється у відсотковому або кратному відношенні до одиниці вартісного виміру бази оподаткування.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (п. 188.1 статті 188 ПК України).

З системного аналізу наведених норм податкового законодавства вбачається, що максимальна роздрібна ціна, зазначена на пачці тютюнових виробів, не є базою оподаткування акцизним податком, оскільки такою базою оподаткування акцизним податком є вартість реалізованих підакцизних товарів (пп. 214.1.4 п. 214.1 статті 214 ПК України), та не є базою оподаткування ПДВ, оскільки база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (п. 188.1 статті 188 ПК України). Максимальна роздрібна ціна, зазначена на пачці тютюнових виробів виробником або імпортером, не є договірною вартістю, оскільки пачка тютюнових виробів не реалізується по такій максимальній роздрібній ціні.

Тобто, враховуючи те, що базою оподаткування ПДВ при продажу у роздріб тютюнових виробів є вартість реалізованих таких підакцизних товарів, з урахуванням акцизного збору, ціна роздрібного продажу розраховується продавцем підакцизних товарів самостійно, з обов'язковим дотриманням умови, встановленої пп. 14.1.106 п. 14.1 статті 14 ПК України: продаж суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Таким чином, податковим законодавством визначено, що максимальні роздрібні ціни збільшуються не на ставку акцизного податку від максимальних роздрібних цін, а на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів, яка має визначатися за формулою: сума акцизного податку = база оподаткування * 5% (ставка акцизного податку згідно пп. 215.3.10 п. 215.3 статті 215 ПК України); при цьому база оподаткування у відповідності до пп. 214.1.4 п. 214.1 статті 214 ПК України визначена як вартість реалізованих підакцизних товарів.

Отже, приймаючи до уваги, що базою оподаткування акцизним податком з реалізації підакцизних товарів, що здійснюється суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі, є вартість (з ПДВ) реалізованих підакцизних товарів, а не максимальні роздрібні ціни, визначення розміру фактичних роздрібних цін на тютюнові вироби, перевищення якого призводить до порушення пп. 14.1.106 п. 14.1 статті 14 ПК України, має здійснюватися з розрахунку максимальної роздрібної ціни, встановленої виробником або імпортером підакцизного товару, збільшеної на суму акцизного податку, яка розраховується, як 5% від бази оподаткування (вартості реалізованих підакцизних товарів).

Як було встановлено під час розгляду справи, під час перевірки посадовими особами податкового органу зафіксовано факт реалізації цигарок «Chesterfield KS BLUE» за ціною 29, 95 грн. (в т.ч. ПДВ), при цьому, максимальна роздрібна ціна, вказана виробником на пачці, становить 28, 50 грн. Факт реалізації вказаного товару та за вказаною ціною позивачем не заперечується та визнається.

В даному випадку базою оподаткування акцизним податком є у відповідності до пп. 214.1.4 п. 214.1 статті 214 ПК України вартість реалізованих підакцизних товарів (29, 95 грн.), сума акцизного податку становить 5% від зазначеної вартості (1, 425 грн.), за вирахуванням якої від вартості реалізованого підакцизного товару ціна пачки тютюнових виробів становить (29, 925 грн.), тобто перевищує максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію), встановлені виробником, що узгоджується з пп. 14.1.106 п. 14.1 статті 14 ПК України.

Судом не приймаються твердження позивача з приводу того, що контролюючим органом під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення було на власний розсуд враховано в вартість товару дві білонні розмінні монети номінальною вартістю дві копійки (які є десятинною чистотою) як збільшення ціни товару, з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до ч. 2 статті 11-1 Закону, максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України.

При цьому, відповідно до положень статті 32 Закону України «Про Національний банк України» грошовою одиницею України є гривня, що дорівнює 100 копійкам.

Таким чином, з урахування зазначених положень правових актів, позивач під час визначення ціни тютюнового виробу, який підлягає реалізації зобов'язаний враховувати копійки.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем при реалізації цигарок «Chesterfield KS BLUE» за ціною 29, 95 грн., максимальна роздрібна ціна якої, вказана виробником на пачці, становить 28, 50 грн., порушено вимоги статті 11-1 Закону, оскільки позивач здійснював роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, які перевищують максимальні роздрібні ціни на тютюнові вироби, встановлені виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, а відтак наявні підстави для застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених ч. 2 статті 17 Закону та, відповідно, підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 18 серпня 2017 року № суд не вбачає.

У той же час, суд звертає увагу, що застосована до ФОП ОСОБА_1 фінансова санкція у розмірі 10 000, 00 грн. відповідає вимогам абз. 15 ч. 2 статті 17 Закону.

Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправними дій посадових осіб відповідача по складанню акту та розрахунку фінансових санкцій до акту фактичної перевірки незаконними в частині невідповідності застосування норм законодавства України щодо нарахування штрафної (фінансової) санкції з врахуванням, що обігова грошова одиниця - гривня, суд зазначає наступне.

Згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 статті 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом п. 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Отже, вчинення податковим органом дій по складанню акту перевірки та розрахунку фінансових санкцій до такого акту, за результатами проведення перевірки у випадках встановлення під час проведення такої перевірки порушень податкового законодавства прямо передбачено у повноваженнях органів державної податкової служби.

Тобто, дії по складанню акта перевірки є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством. Крім того, обставини, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій посадових осіб контролюючого органу, вчинених в процесі перевірки, щодо співставлення даних первинного бухгалтерського обліку та інших документів.

Акт перевірки та розрахунок фінансових санкцій не є актами індивідуальної дії в розумінні КАС України, а є лише відображенням фактичних дій посадових осіб податкового органу, вчинених в процесі здійснення фактичної перевірки позивача, та є носієм інформації, яка використовується податковим органом при реалізації своїх повноважень. При цьому, викладені в ньому висновки та їх зміст, як і сам акт, не порушують права чи законні інтереси позивача, оскільки не породжують будь-яких безпосередніх правових наслідків для платника податку.

З огляду на викладене позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій посадових осіб відповідача по складанню акту та розрахунку фінансових санкцій до акту фактичної перевірки не підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку податковій вимозі ГУ ДФС у Київській області та рішенню про опис майна у податкову заставу, які є предметом розгляду даної справи, суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 п. 14.1 статті 14 ПК України).

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно п. 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до п. 59.3 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Пунктом 88.1 статті 88 ПК України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище правових норм, суд прийшов висновку, що податковий орган наділений повноваженнями винесення платнику податків податкової вимоги на суму податкового боргу та прийняття рішення про опис майна у податкову заставу після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України).

Водночас, матеріалами справи встановлено, що заборгованість у відповідача виникла на підставі визначеного контролюючим органом грошового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 18 серпня 2017 року № за платежем: адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

При цьому, податкова вимога ГУ ДФС у Київській області № 7900-17 винесена ФОП ОСОБА_2 09 серпня 2017 року, тобто до прийняття контролюючим органом відповідного рішення про визначення суми грошового зобов'язання, що підлягає сплаті.

У вказаній податковій вимозі, зокрема зазначено, що станом на 08 серпня 2017 року за позивачем рахується податковий борг за узгодженими грошовими зобов'язаннями за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів у розмірі 10 000, 00 грн., що не відповідає дійсності.

Обов'язок у ФОП ОСОБА_2 сплачувати таке зобов'язання виникло лише після прийняття податковим повідомленням-рішенням від 18 серпня 2017 року № , що відбулось після винесення податкової вимоги та рішення про опис майна у платника податків.

Крім того, як зазначено в п. 57.3 статті 57 ПК України, у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

В матеріалах справи наявні докази, що підтверджують процедуру оскарження рішення контролюючого органу до ДФС України та в подальшому в судовому порядку, відтак станом на дату прийняття даного рішення грошове зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 18 серпня 2017 року № не є узгодженим.

Станом на 09 серпня 2017 року у позивача був відсутній податковий борг у розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України, і відтак оскаржувана податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Таким чином, з урахуванням викладеного, позовна вимога щодо визнання протиправними дії посадової особи відповідача щодо складання податкової вимоги № 7900-17 та рішення № 17 про опис майна у податкову заставу від 09 серпня 2017 року, підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задовольню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2; місцезнаходження: АДРЕСА_1) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо складання податкової вимоги Головного управління ДФС у Київській області № 7900-17 від 09 серпня 2017 року та рішення № 17 про опис майна у податкову заставу від 09 серпня 2017 року.

3. Скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Київській області (; місцезнаходження: 03151, місто Київ, вулиця Народного Ополчення, 5-А) № 7900-17 від 09 серпня 2017 року та рішення № 17 про опис майна у податкову заставу від 09 серпня 2017 року.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова