Справа № 2а-11888/10/1370
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року

Київ

справа №2а-11888/10/1370

адміністративне провадження №К/9901/10450/18

№К/9901/10451/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

Суддя-доповідач - Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Шарапи В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці Державної фіскальної служби, Державної митної служби України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційними скаргами Львівської митниці Державної фіскальної служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року та ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року (головуючий суддя - Кухар Н.А., судді: Кузан Р.І., Хома О.П.) та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року (головуючий суддя - Курилець А.Р., судді: Кушнерик М.П., Мікула О.І.) -

в с т а н о в и в :

13 грудня 2010 року ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби (далі - Львівська митниця, відповідач 1), Державної митної служби України(далі - ДМСУ, відповідач 2), в якому просив: визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та скасувати наказ Голови ДМСУ «По особовому складу» №2189-к від 24 листопада 2010 року в частині припинення перебування на службі в митних органах ОСОБА_3, начальника відділу митного оформлення №4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці;

поновити його на роботі на посаді начальника відділу митного оформлення №4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці;

стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2012 року, позов задоволено: визнано протиправним наказ голови ДМСУ «По особовому складу» від 24 листопада 2010 року №2189-к в частині припинення перебування позивача на службі в митних органах; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу митного оформлення № 4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці з 25 листопада 2010 року; зобов'язано Львівську митницю виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2010 року по 27 травня 2011 року в сумі 31 178,50 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2012 року в частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті судові рішення залишено без змін.

27 червня 2012 року ОСОБА_3 подано заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року, позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Стягнуто з Львівської митниці середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31178,50 грн з урахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року, заяву позивача від 27 червня 2012 року задоволено. Стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 28 травня 2011 року по 13 лютого 2012 року в сумі 44435,50 грн з урахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того,що, оскільки судовим рішенням скасовано наказ голови ДМСУ «По особовому складу» від 24 листопада 2010 року №2189-к в частині припинення перебування позивача на службі в митних органах та поновлено його на відповідній посаді, то відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) судом, як органом, що розглядав трудовий спір, має бути прийнято рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Задовольняючи вимоги заяви позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходили з того, що за змістом статті 236 КЗпП України у разі затримки виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, орган, який розглядав спір про поновлення на роботі, виносить ухвалу про виплату такому працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 327 КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 січня 2018 року касаційні скарги Львівської митниці надійшли до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, які ухвалою судді-доповідача від 12 березня 2018 року прийнято до провадження та призначена до попереднього розгляду у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.

У своїх касаційних скаргах відповідач 1, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року, ухваливши нові рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відмову в задоволенні заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Касаційні скарги вмотивовані тим, що при здійсненні розрахунку коштів, присуджених до стягнення судами неправильно застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року №100, що призвело до порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень.

Позивачем заперечення на касаційну скаргу не подано.

Касаційна скарга Львівської митниці на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року та ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року не може бути задоволена з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 проходив публічну службу на посаді начальника відділу митного оформлення №4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці.

Наказом голови ДМСУ від 24 листопада 2010 року №2189-к припинено перебування ОСОБА_3 на державній службі в митних органах за порушення Присяги державного службовця на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» з 25 листопада 2010 року.

Вважаючи, що рішенням суб'єкта владних повноважень порушено його права, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За результатами розгляду заявлених вимог, судом визнано порушення його прав та, зокрема, поновлено на роботі на займаній до звільнення посаді.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У випадках обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу застосовується Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок; підпункт «з» пункту 1 Порядку).

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Враховуючи те, що звільнення ОСОБА_3 відбулося 24 листопада 2010 року, середня заробітна плата позивача має обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за вересень і жовтень 2010 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, яка має виплачуватися за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені види виплат, які враховуються і які не враховуються (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Середньомісячна кількість робочих днів розраховується діленням на 2 сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

З наданих сторонами у справі та досліджених судами попередніх інтснацій довідок про розмір нарахованої та виплаченої позивачу заробітної плати за вересень та жовтень 2010 року встановлено, що у вказаному періоді позивачем відпрацьовано 43 дні та виплачено 10941,72 грн, з яких 385,34 грн - компенсація на відрядження. Тобто, розрахункова величина заробітної плати для обчислення розміру виплати за час вимушеного прогулу становить 10556,38 грн. Отже, розмір середньоденної заробітної плати складає 245,50 грн.

Відповідно до листів Міністерства праці та соціальної політики України від «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» на 2010 рік 25 серпня 2009 року № 9681/0/14-07/13 та «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» від 25 серпня 2010 року N 9111/0/14-10/13 в період з 25 листопада 2010 року по 27 травня 2011 року кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_3 складає 127 днів.

З огляду на викладене, за результатами розрахунку, встановленого Порядком, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 31178,50 грн (127 днів Х 245,50 грн).

За таких обставин Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 31178,50 грн.

Крім того, відповідач 1 у касаційній скарзі посилається на неврахування судами попередніх інстанцій того, що в період з 20 листопада 2010 року по 3 грудня 2010 року позивач перебував на лікарняному, а відповідно до пункту 4 Положення період тимчасової непрацездатності не враховується при обчисленні середньої заробітної плати. Проте такі доводи є необґрунтованими, оскільки при розрахунку застосовано показники заробітної плати ОСОБА_3 за вересень і жовтень 2010 року.

Касаційна скарга Львівської митниці на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року також не може бути задоволена.

Відповідно до частини 1 статті 255 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій; далі КАС України) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 256 КАС України, частини 7 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі підлягають негайному виконанню.

Згідно із частиною другою статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Судами встановлено, що на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2011 року в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді видано наказ ДМСУ №297-к від 14 лютого 2012 року, що свідчить про затримку виконання такого рішення та порушення положень статей 255, 256, 257 КАС України, що є підставою для застосування санкції, встановленої статтею 236 КЗпП України.

Враховуючи, що за період з 28 травня 2011 року по 13 лютого 2012 року відповідно до інформації, викладеної в листах Міністерства праці та соціальної політики України від 25 серпня 2010 року № 9111/0/14-10/13 та Міністерства соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік від 23 серпня 2011 року № 8515/0/14-11/13, затримка виконання судового рішення складає 181 день, розмір середньоденної заробітної плати дорівнює 245,50 грн, а, отже, сума середнього заробітку, яка має бути стягнена становить 44435,50 грн (181 днів Х 245,50 грн).

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та про розмір такого стягнення є правильними.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, підстави для їх скасування відсутні, а тому касаційні скарги слід залишити без задоволення, а згадані судові рішення - без змін.

Доводи, які містяться в касаційних скаргах, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційні скарги Львівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

В.М. Шарапа