Справа № 201/17671/17(2-а/201/475/2017)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2018 року справа № 201/17671/17 (2-а/201/475/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чабаненко С.В. Чумака С.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року у справі №201/17671/17 (головуючий 1-ї інстанції Ткаченко Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 04.12.2017 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , в якому просила:

- визнати неправомірними дії відповідача у здійсненні їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із урахуванням допомоги на оздоровлення;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 88% суддівської винагороди з урахуванням у заробітній платі матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 1/12 посадового окладу судді на підставі довідки апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.09.2017 року №7-270-с, починаючи з 01.09.2017 року.

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Постанова Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року прийнята у порядку спрощеного провадження (у порядку письмового провадження), а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути зазначену справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звільнена з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку 31.12.2003 року. Щомісячне довічне грошове утримання обраховано відповідачем із розрахунку 88% суддівської винагороди на підставі довідки апеляційного суду Дніпропетровської області, яка не враховувала матеріальну допомогу на оздоровлення.

Після отримання позивачем довідки апеляційного суду Дніпропетровської області за №7-270-с від 08.09.2017 року з включенням до заробітної плати суми матеріальної допомоги, позивач звернулась до відповідача з питання перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставки (а.с.10).

Листом за №А220 від 13.09.2017 року пенсійний орган відмовив у проведені перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі вказаної вище довідки, мотивуючи тим, що допомога не віднесена до суддівської винагороди і згідно Закону України №1402-VІІІ від 02.06.2016 року судді у відставці, які не проходили кваліфікаційне оцінювання, розмір грошового утримання визначається із суддівської винагороди (а.с.11).

Не погодившись з такими діями пенсійного органу щодо відмови у здійсненні перерахунку грошового утримання, позивач оскаржила такі дії до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, і її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто, матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з абз.2 п.25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Частиною 1 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.133 вказаного Закону суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Як зазначалось вище, довідка апеляційного суду Дніпропетровської області за №7-270-с від 08.09.2017 року включає в складі інших виплат 1/12 матеріального допомоги на оздоровлення.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними посилання позивача, з якими погодився суд першої інстанції, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про оплату праці» матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатись до суддівської винагороди, оскільки спеціальним законом, яким в даному випадку є Закон України «Про судоустрій і статус суддів», визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Також є безпідставним застосування до цих правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 20 лютого 2012 року, 06 листопада 2013 року (справи №21-430а11 та №21-350а13) про те, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці та є складовою заробітної плати, з неї нараховується та сплачується страховий внесок або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому її розмір враховується в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії та щомісячного грошового утримання.

Так, предметом позову у перелічених справах є перерахунок пенсії державного службовця, призначеної на підставі статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу».

В розглядуваному ж випадку предметом позову є інші правовідносини, а саме перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому спеціальним законом визначено склад суддівської винагороди, який застосовується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року (справа №738/1343/17 адм. провадження №К/9901/2712/17).

Відтак, судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Судом першої інстанції дана справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження .

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року у справі №201/17671/17 задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року у справі №201/17671/17 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак