Справа № 539/2583/16-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 539/2583/16-а
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Сіренко О.І.

суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.11.2017, суддя Даценко В.М., вул. Монастирська, 17, м. Лубни, Лубенський, Полта,авська, 37500, по справі № 539/2583/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2016 року позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, в якому просила суд :

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо припинення та непоновлення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1;

- зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 20.01.2016 року по 12.09.2016 року з урахуванням здійснених виплат.

05 жовтня 2016 року Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по справі № 539/2583/16-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про відмову в призначенні позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради призначити та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 505 за період з 09.06.2016 р. по 12.09.2016 р. включно. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

07 червня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У даній ухвалі судом касаційної інстанції вказано, що визначаючи в своєму рішенні датою початку (відновлення) виплати позивачеві щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання 09.06.2016 року (з часу відмови відповідача у призначенні допомоги), суд першої інстанції виходив з того, що підставою для призначення та виплати особі вказаної допомоги є її звернення, однак, при розгляді особової справи ОСОБА_1 встановлено відсутність у справі такого її звернення. При цьому, посилання позивача на те, що лист УПСЗН виконкому Лубенської міської ради № 02-18/2201 від 09.06.2016 року фактично є відповіддю, адресовану позивачкою Президенту України заяву від 20.01.2016 року, направлену в подальшому Адміністрацією для розгляду за належністю до Полтавської обласної державної адміністрації, залишились поза увагою суду першої інстанції, який, не надавши оцінки цим обставинам, зазначеної заяви не витребував та не дослідив. Суд апеляційної інстанції зазначеного недоліку не усунув, незважаючи на додану позивачем до заперечень на апеляційну скаргу копію заяви, адресованої Президенту України, зареєстрованої його приймальнею 20.01.2016 року. У звязку з викладеним, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не виконано встановленого статтею 11 КАС України обовязку щодо вжиття всіх передбачених законом заходів, необхідних для зясування обставин справи (у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи).

10 липня 2017 року Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по справі № 539/2583/16-а позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25.02.2016 року по 12.09.2016 року.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно з Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 за період з 25.02.2016 року по 12.09.2016 року включно, з урахуванням виплачених сум.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно з Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 за період з 13.01.2016 року по 25.02.2016 року залишено без розгляду.

20 вересня 2017 року ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду залишено без задоволення апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2017р. по справі № 539/2583/16-а скасовано в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання призначити і виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року.

Адміністративну справу № 539/2583/16-а направлено до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області для продовження розгляду справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання призначити і виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року.

В іншій частині постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2017р. по справі № 539/2583/16-а залишено без змін.

23 листопада 2017 року постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області задоволено позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року включно, з урахуванням виплачених сум.

В апеляційній скарзі відповідач, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради просить скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.11.2017р. В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що у період з 24.11.2015р. і до 13.09.2016р. позивачка не зверталася до управління соціального захисту населення із заявою, тому не було підстав для поновлення або призначення виплати допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка, просить постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Зазначає, що вона зверталася з заявою про призначення (продовження) адресної допомоги Міністерством соціальної політики України у січні 2016 року. Позивач зазначає, що звернення відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» може бути викладено в усній формі. Дата звернення до органу не зафіксована і у листі Лубенської міської ради № 02-18/2201 від 09.06.2016р. Вказаний факт підтверджується листом позивача, який вона направила до Президента України 20.01.2016р. Більш того, звернення з письмовою заявою про продовження або призначення соціальної допомоги на наступний шестимісячний строк самостійно без участі спеціалістів управління соціального захисту населення неможливо.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Згідно частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв'язку із неявкою сторін.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка є громадянкою ОСОБА_2.

30 грудня 2011 року позивачу було видано посвідку на постійне проживання в Україні серії ДН № 05-13-371 (а.с. 6).

17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 була взята на облік як внутрішньо переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія відповідної довідки (а.с.7). Позивачці призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово-комунальних послуг з 17.10.2014 року по 16.04.2015 року у розмірі 1768 грн. 00 коп.

В подальшому за заявою позивача їй було призначено допомогу на наступний шестимісячний період з 25.05.2015 року по 24.11.2015 року в сумі 1833 грн. 00 коп.

Листом № 02-18/2201 від 09.06.2016 року УПСЗН виконкому Лубенської міської ради, надісланим (як зазначено у листі) на звернення ОСОБА_1 про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, позивача повідомлено, що відповідно до ст.1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб внутрішньо переміщеною особою є лише громадянин України, який постійно проживає в Україні, тобто, фактично ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні вказаної допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року мають громадяни України а також іноземці, переміщення яких відбулося або з тимчасово окупованої території України або з районів проведення антитерористичної операції. Оскільки позивачка дізналась про порушення свого права 09.06.2016 року, то саме з цієї дати починається перебіг строку звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що набрав чинності 15.10.2014 р., були визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (далі по тексту Порядок № 509).

Пунктом 1 Порядку № 509 встановлено, що довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

01.10.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі по тексту Порядок № 505).

Згідно з п. 2 Порядку № 505 (в первісній редакції) грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 3 Порядку № 505 встановлено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 грн. на одну особу (члена сім'ї); для працездатних осіб - 442 грн. на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 грн.

Таким чином, питання надання статусу внутрішньо переміщеної особи (із наданням відповідної довідки) та призначення і виплати щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, до прийняття Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VІІ (зокрема, на час надання такого статусу та призначення допомоги позивачу) регулювалось Порядком №509 та Порядком №505 (набрали чинності 08.10.2014р. та 07.10.2014р. відповідно), які в своїх первісних редакціях надавали право як на видачу довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, так і на отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не лише громадянам України, а й іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

20.10.2014р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VІІ (набрав чинності з 22.11.2014р., далі по тексту Закон № 1706-VІІ), відповідно до ст.1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України №636 від 26.08.2015р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (що набрала чинності з 09.09.2015р.) до Порядку №505 та Порядку №509 були внесені зміни та встановлено, що відповідні довідки видаються, а щомісячна адресна допомога виплачується саме «внутрішньо переміщеним особам» (якими відповідно до Закону № 1706-VІІ були лише громадяни України).

В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015р. №921-VIII (набрав чинності з 13.01.2016р.), зокрема, до зазначеної статті були внесені зміни й передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (ч. 1 ст. 5 цього Закону).

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що право на отримання допомоги, передбаченої постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 р., мають фізичні особи (в тому числі і іноземці), переміщення яких відбулося або з тимчасово окупованої території України або з районів проведення антитерористичної операції.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що видана позивачці 17.10.2014 року довідка про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи є чинною, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 з 13.01.2016 року права на отримання щомісячної адресної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

При цьому, колегія суддів враховує, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач самостійно здійснив часткову виплату позивачу допомоги у 2016 році, що свідчить про визнання права позивача на таку виплату.

Порядком № 505 чітко визначені підставі для відмови у призначенні виплат щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Так, відповідно до п.6 Порядку № 505 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сімї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 12 Порядку № 505 передбачено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі подання уповноваженим представником сімї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сімї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Таким чином, Порядком № 505 не передбачено такої підстави для відмови у призначенні або припинення виплати щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, як відсутність громадянства України.

З огляду на вищезазначене, у відповідача на час виникнення спірних відносин відсутні підстави для припинення виплати допомоги ОСОБА_1 та відмови у поновленні її виплати, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача у спірних відносинах та зобовязання УПСЗН виконкому Лубенської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку № 505 є обґрунтованими .

Щодо дати, з якої ОСОБА_1 має право на чергове призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 07.06.2016 року, суд касаційної інстанції, погодившись з висновком про наявність у ОСОБА_1 права на отримання допомоги, одночасно вказав на неправильне визначення дати початку виплати допомоги - 09.06.2016 року, тобто з дати отримання відмови відповідача позивачем. На думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, визначальною є дата звернення позивача за призначенням допомоги.

Судом першої інстанції з пояснень позивача встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до УПСЗН виконкому Лубенської міської ради з усною заявою про призначення допомоги, однак кожного разу отримувала усну відмову з посиланням на те, що вона є іноземцем. Такі обставини змусили її звернутися 20.01.2016 року до Президента України.

Вказані пояснення позивача підтверджуються наявними в матеріалах справи копією заяви ОСОБА_1, зареєстрованої Адміністрацією Президента України 20.01.2016 року (а.с.64), та копією супровідного листа заступника керівника Приймальні Президента України від 21.01.2016 року № 22/002627-16, адресованого Полтавській обласній державній адміністрації щодо розгляду звернення ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до змісту п.3 Порядку № 505, для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також предявляє довідки всіх членів сім»ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Вказана норма не визначає форми подачі заяви про виплату допомоги. Відтак, за відсутності імперативної вказівки відповідна заява може бути подана і усно.

Отже, з урахуванням подання позивачкою письмового звернення 20.01.2016 року до Президента України, яке позивач розцінювала як спосіб захисту своїх порушених прав внаслідок відмови в призначенні допомоги відповідачем на її усні заяви, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив період, за який позовні вимоги про виплату щомісячної адресної допомоги підлягають задоволенню, а саме 20 січня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність застосування до позовної заяви ОСОБА_1 наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.100 КАС України, в частині позовних вимог за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було отримано відповідь на своє звернення з приводу призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі лише 09.06.2016 року. Позивач ОСОБА_1 до цієї дати не отримувала рішення субєкта владних повноважень УПСЗН виконкому Лубенської міської ради про припинення виплати їй щомісячної адресної допомоги, або будь-яких письмових обґрунтованих пояснень з приводу припинення цієї виплати.

Отже, позивачка дізналась про порушення свого права 09.06.2016 року, і саме з цієї дати починається перебіг строку звернення до суду з даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду ОСОБА_1 звернулась 25.08.2016 року, тобто, позивачкою не пропущений шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивачки ОСОБА_1 порушено з 20.01.2016 року, тому судом правомірно за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року не застосовано наслідки пропущення строку звернення до суду, передбачені статтею 100 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. 308, 310, 313,п.1 ч.1ст. 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.11.2017 по справі № 539/2583/16-а залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складений та підписаний 15.03.2018.