Справа № 821/253/18
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 р. м. ХерсонСправа № 821/253/18

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Василяка Д.К., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5261-17 від 10 червня 2017 року,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5261-17 від 10 червня 2017 року.

Ухвалою суду від 12 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху та зобов'язано позивача привести позовну вимогу у відповідність до вимог чинного законодавства: зазначити реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорту; зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; надати власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав; надати належним чином засвідчені копії документів, які долучено до позовної заяви, із зазначенням дати такого засвідчення; надати документ про сплату судового збору у розмірі 704, 80 грн.

23 лютого 2018 року позивач надав до суду заяву на виконання ухвали про усунення недоліків. Крім того, позивач надав до суду заяву про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою суду від 27 лютого 2018 року позивачу продовжено строк усунення недоліків та зобов'язано сплатити судовий збір.

14 березня 2018 року позивач подав до суду заяву на виконання ухвали від 27.02.2018 р., відповідно до якої просив:

- забезпечити захист його прав відповідно до ст. 56, 64 Конституції України судом, який фінансується відповідно до ст. 130 Конституції України за рахунок Державного бюджету України;

- звільнити від сплати судового збору, оскільки чинного Закону України "Про судовий збір" не існує, а вимога оплати судового збору суперечить ст. 130 Конституції України, відповідно до якої суди утримуються виключно за рахунок Державного бюджету України;

- прийняти на підставі ст. 55 Конституції України до розгляду адміністративний позов громадянина України ОСОБА_1 від 08.02.2018 р. про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5261-17 від 10.06.2017 р. виданою ГУ ДФС у Херсонській області () і розглянути його судом діяльність якого фінансується і забезпечується Державою Україна у порядку ст. 130 Конституції України;

- рішення, ухвалене за наслідками розгляду даної заяви надати на поштову адресу позивача.

Суд зазначає, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VІ.

Частиною першою статті 133 КАС України, яка кореспондуються з приписами частини першої та другої статті 8 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI встановлено, що єдиною підставою для зменшення розміру належних для оплати судових витрат, звільнення від їх оплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вищенаведений перелік осіб є вичерпним.

При цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Враховуючи вищезазначені приписи, можна дійти висновку, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначений перелік осіб, звільнених від сплати судового збору, але позивач не відноситься до осіб, які звільнені від сплати судового збору та повинен сплачувати судовий збір при зверненні із даним адміністративним позовом.

Із заяви позивача від 14 березня 2018 року вбачається, що позивач просить звільнити його від сплати судового збору у зв'язку з тим, що чинного Закону України "Про судовий збір" не існує.

У п. 53 Рішення Європейського Суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов'язків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом («Голдер проти Сполученого Королівства» і «Z та інші проти Сполученого Королівства», рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatis mutandis, «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland), рішення від 9 жовтня 1979 року) [5].

Суд зазначає, що законодавець у статті 8 Закону "Про судовий збір" закріпив норму відповідно до якої, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою:

- відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі;

- зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Таким чином, держава визначилась із засобом, який може використовуватись для доступу до суду шляхом подачі позову без оплати його судовим збором.

Разом з цим, підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони.

Визначальним чинником, який дає підстави для застосування статті 8 законодавець пов'язав із поняттям майнового стану сторони.

Дослідивши заяву позивача суд приходить до висновку, що підставою для звільнення позивача від сплати судового збору не стосуються його матеріального стану, отже, дані докази є неналежними для задоволення клопотання заявника.

Щодо посилання на нечинність Закону України "Про судовий збір" суд зазначає, що відповідно до ст. 94 Конституції України, закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Відповідно до п. 1 Указ Президента України від 10.06.1997 № 503/97 "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності", установлено, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п'ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Офіційними друкованими виданнями є: "Офіційний вісник України"; газета "Урядовий кур'єр".

Пунктом 3 Указу Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" встановлено, що громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов'язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав.

Суд зазначає, що Закону України "Про судовий збір" оприлюднено у встановленому законодавством порядку. При цьому, вказаний Закон не визнано нечинним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.

Щодо посилання позивача на невідповідність ч. 3 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" ст. 130 Конституції України суд зазначає, що пунктом 1 статті 125 Конституції України встановлено, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України належить до повноважень Конституційного Суду України.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору. Таким чином, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у встановлений судом термін.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5261-17 від 10 червня 2017 року разом з доданими документами повернути позивачу.

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя Василяка Д.К.