Справа № 826/13390/17
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року 11:14 № 826/13390/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - ОСОБА_1, від відповідача - Сидора Ю.Г., від третьої особи - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомОСОБА_4
доДепартаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича
за участі третьої особи ОСОБА_6
провизнання протиправним та скасування паспорту, декларацій, рішення.
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича.

В позовній заяві позивач просить суд:

«Скасувати будівельний паспорт «будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку на АДРЕСА_1 у Солом'янському районі», виготовлений Департаментом містобудування та архітектури та зареєстрований в електронній базі даних 20.02.2017 року за №224/17/012/010-17, як такий, що містить недостовірні дані, а саме: недостовірну (сфальсифіковану) топографо-геодезичну підоснову масштабу 1:500, на якій накреслена неправдива схеми забудови земельної ділянки. На схемі забудови зображення будинку (по АДРЕСА_1) не відповідає дійсності. Також на схемі забудови не показаний самовільно збудований сарай з погребом ОСОБА_6 (літери К та К-під). ОСОБА_6 не представлено до Департаменту містобудування та архітектури свідоцтво на право на спадщину за законом від 28 липня 2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-2528 і скритий той факт, що на його земельній ділянці (АДРЕСА_1) знаходиться - частина (36/100) спільного будинку за адресою: АДРЕСА_1. Тобто, при оформленні будівельного паспорту, ОСОБА_6 введені в оману посадовці Департаменту містобудування та архітектури.

Скасувати повідомлення про початок виконання будівельних робіт № НОМЕР_2 та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № НОМЕР_3, подані ОСОБА_6 щодо об'єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровані Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, як такі, що містять недостовірні дані, а саме:

повідомлення про початок виконання будівельних робіт № КВ 0/9, оформлене на підставі будівельного паспорту, що містить недостовірні дані; декларація про готовність об'єкта до експлуатації № КВ 17 зареєстрована, хоча насправді ніяких нових будівельних робіт на земельній ділянці АДРЕСА_1 ОСОБА_6 не проводив;

повідомлення та декларація ОСОБА_6 зареєстровані Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва з помилкою. За інформацією реєстру, в графі «Інформація про земельну ділянку» вказано - державний акт НОМЕР_1. Хоча насправді правовстановлюючим документом на землю є договір про поділ нерухомого майна від 07 липня 2016 року за №1957.

Також підставою про скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт № КВ 39 та декларації про готовність об'єкта до експлуатації № КВ 17 є ті факти, що посадові особи Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва не можуть виявити недостовірні дані у повідомленні та декларації та скасувати їх, ОСОБА_6 від проведення перевірки ухиляється, доступу до будинку з метою контролю не надає.

Зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34699389 від 10.04.2017 року щодо права і власності ОСОБА_6 на будинок за адресою: АДРЕСА_1, оскільки державна реєстрація здійснена на підставі документів, що містять недостовірні дані.»

Позовні вимоги мотивовані наявністю, на думку позивача, вищезазначених порушень у документах, виданих третій особі.

Наявність порушеного права позивач обумовлює тим, що він є власником нерухомого майна, яке розташовано за адресою - АДРЕСА_1, а реєстрація будинку третьої особи відповідачами за адресою - АДРЕСА_1 унеможливлює перенесення газового стояка та реконструкцію газопроводу, оскільки третя особа самоусунулася від вирішення проблем і не надає згоди.

Представник Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, з огляду на правомірність дій та рішень. При цьому вказаним відповідачем було зазначено, що проведення перевірки виявилося неможливим у зв'язку з відсутністю відповідальних осіб, а реєстрація проведена на підставі документів, які відповідали встановленим вимогам.

В судові засідання представник Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи вказаного відповідача було повідомлено належним чином, на вимогу ухвал суду витребуваних документів не надано.

Представником приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича подав письмові пояснення суду, у яких останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на правомірність дій з реєстрації нерухомого майна.

Третьою особою позовні вимоги заперечуються з огляду на відсутність порушень під час реєстрації нерухомого майна та відсутністю порушеного права позивача.

В процесі розгляду справи представником позивача було подано заяву про відмову від позову. В судовому засіданні представник позивача повідомив про відкликання даної заяви, з огляду на закінчення повноважень за довіреністю, на підставі якої заяву було подано.

В судовому засіданні 12 березня 2018 року справи представником позивача було подано заяву про заміну позивача, мотивовану відчуженням нерухомого майна.

Дану заяву було відхилено з огляду на приписи частини 7 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. При цьому розгляд справи по суті було розпочато ще 19.12.2017р.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін у судовому засіданні, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

На підставі договорів дарування від 29.12.2014 ОСОБА_4 є власником 64/100 частин у праві власності на жилий будинок з господарськими спорудами та 64/100 частин земельної ділянки площею 0,10га за адресою АДРЕСА_1. Іншим співвласником вказаного будинку є ОСОБА_6 як власник 36/100 частин указаної земельної ділянки та жилого будинку.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та встановлення порядку користування земельною ділянкою, було виділено в натурі ОСОБА_4 64/100 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, що складаються з коридору 2-1 площею 3,7м. кв., веранди 2-2 площею 5,4м.кв., жилих кімнат 2-3 площею 20,1м. кв. та 2-4 площею 13,5м. кв., кухні 2-5 площею 6,0м.кв., санвузла 2-6 площею 4,0м.кв., а також господарських споруд - сараїв літ Г,Д, погреба літ Е.

Вказане рішення мотивоване тим, що кожна з квартир будинку - і квартира АДРЕСА_1 - складають окремий самостійний об'єкт нерухомості в розумінні ст.181 ЦК України, оскільки ізольовані одна від одної, мають окремі виходи, окремі системи життєзабезпечення, і це також підтверджується поясненнями сторін і наявною в матеріалах справи технічною документацією. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року встановлено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний жилий будинок та господарські споруди, і в користування ОСОБА_4 виділено 590м.кв. цієї земельної ділянки як 64/100 її частини, на якій розташовані приміщення квартири №2 у жилому будинку, а ОСОБА_6 - 410м.кв. земельної ділянки як 36/100 її частин, і в цій частині вказане рішення набрало законної сили.

За таких обставин та враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 є фактично відокремленим жилим приміщенням із самостійним виходом і самостійною системою життєзабезпечення, тобто, складає окремий об'єкт нерухомого майна згідно ст.181 ЦК України та пунктів 4, 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 №1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них», відповідає за розміром частці позивача у праві спільної часткової власності в 64/100 частин будинку, не містить самочинно збудованих або переобладнаних приміщень, - така частина жилого будинку може бути виділена у натурі на підставі ст.364 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, оскільки та обставина, що квартира АДРЕСА_1 складає окремий об'єкт нерухомого майна згідно ст.181 ЦК України та пунктів 4, 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 №1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них», цю обставину було встановлено рішенням суду апеляційної інстанції, встановленням цієї обставини мотивується задоволення позову, суд вважає що вона не потребує доказування, на підставі ч. 4 ст. 78 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, вищезазначеними правовими нормами обов'язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, на думку суду, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови.

В рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2002 "У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів)" вказав, що положення ч.2 ст.124 Конституції України треба розглядати у системному зв'язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч.5 ст.55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

При цьому, офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. "У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)", в якому зафіксовано тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес". Зокрема, в даному рішенні Конституційного Суду України вказано, що поняття "охоронюваний законом інтерес", яке вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно з практикою ЄСПЛ, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32).

Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві, зокрема, «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)).

Отже, з огляду на практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних так і не матеріальних.

Наявність порушеного права позивач обумовлює тим, що реєстрація будинку третьої особи відповідачами за адресою - АДРЕСА_1 унеможливлює перенесення газового стояка та реконструкцію газопроводу, оскільки третя особа самоусунулася від вирішення проблем і не надає згоди.

При цьому ні позовна заява, ні будь - які інші матеріали справи не містять доказів наявності прямого причинно - наслідкового зв'язку між діями відповідачів щодо надання дозволів та реєстрації майна третьої особи, та використанням майна позивача.

Натомість теоретично можливі ускладнення в оформленні документів, які можуть виникнути у відносинах між позивачем та сторонніми організаціями, не пов'язані з діями відповідачів та третьої особи, у зв'язку з чим, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 16.03.2018.

Суддя С.К. Каракашьян