Справа № 333/824/17(2-а/333/83/17)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2018 рокусправа № 333/824/17(2-а/333/83/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Мельника В.В.

судді: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2017 року (суддя - Наумова І.Й.) у справі № 333/824/17 (2-а/333/83/17)

за позовом ОСОБА_1

до 1. Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району;

2. Управління праці і соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району

про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач) звернулась до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району (далі по тексту - Відповідач-1), Управління праці і соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району (далі по тексту - Відповідач-2), в якому просила:

- скасування рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Комунарській районній державній адміністрації Запорізької міської ради від 23.12.2016 року про відмову у призначенні допомоги на дитину одинокій матері;

- зобов'язати Відповідача-2 здійснити перерахунок та виплату заборгованості по допомозі на дитину одинокій матері за період з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року та з 01.12.2014 року по 31.07.2016 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2017 року відкрито провадження по справі № 333/824/17 (2-а/333/83/17) та поновлено Позивачу строк звернення до суду.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи та одинокої матері. Вважає відмову суб'єкта владних повноважень у виплаті допомоги на дитину одинокій матері за період з 01.06.2014 р. по 31.08.2014 р., з 01.12.2014 р. по 31.07.2016 р. - протиправною, оскільки чинне законодавство не містить норм, які б відрізняли внутрішньо переміщену особу від будь-якого іншого громадянина України.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2017 року у справі № 333/824/17 (2-а/333/83/17) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що за період з 01.06.2014 р. по 31.08.2014 р. Позивач отримала допомогу одинокій матері з урахуванням доходів, що підтверджується атестатом УПСЗН м. Сніжне Донецької області від 25.07.2014 року. З 01.12.2014 р. Позивач знята з обліку УПСЗН м. Дніпрорудне Запорізької області у зв'язку з відсутністю її з дитиною за місцем проживання та дитини в навчальному закладі, що ОСОБА_1 не оскаржувалось..

Позивач - ОСОБА_1, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2017 року у справі № 333/824/17 (2-а/333/83/17) та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що приписи Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» не містять таких підстав для невиплати допомоги на дітей одиноким матерям, які визначені в постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року, яка при цьому є підзаконним нормативно-правим актом. Зауважено, що навіть у разі непідтвердження права на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, така допомога має виплачуватися у мінімальному розмірі відповідно до приписі п. 36 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою КМУ від 27.2.2001 року № 1751).

Відповідачі відзивів на апеляційну скаргу до суду не направили.

Особи, які беруть участь у справі, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників осіб, які беруть участь у справі, та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, за атестатом УПСЗН м. Сніжне Донецької області від 25.07.2014 року Позивачу призначена допомога одинокій матері з урахуванням доходів (особовий рахунок № 408374) та виплачено допомогу до 31.08.2014 року (а.с.103).

ОСОБА_1 була знята з обліку 01.09.2014 року, справу направлено з супровідним листом до УПСЗН пгт. Акимівка Запорізької області (а.с.105).

04.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до УПСЗН м. Дніпрорудний Запорізької області з заявою про призначення допомоги на дитину одинокій матері (а.с.106).

Рішенням УПСЗН м. Дніпрорудний Запорізької області від 16.09.2014 року ОСОБА_1 призначено допомогу на дітей одиноким матерям з 01.09.2014 року. Рішенням УПСЗН м. Дніпрорудний від 26.11.2014 року допомогу нараховано до 30.11.2014 року, остання знята з оплати 01.12.2014 року. (а.с.108-109)

Згідно довідки від 29.07.2016 року Запорізької міської ради по Комунарському району, ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Згідно довідки від 21.09.2016 року Запорізької міської ради по Комунарському району, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу. (а.с.110).

За рішенням Комунарського РУПСЗН від 13.12.2016 року ОСОБА_1 призначено допомогу як одинокій матері з 01.08.2016 року (а.с.111).

За заявою ОСОБА_1 від 02.08.2016 року до Комунарського РУПСЗН, остання повідомила, що надати довідки про отриману нею заробітну плату за період з 01.02.2016 року по 31.05.2016 року у м. Сніжне Донецької області не має можливості у зв'язку з їх втратою (а.с.112).

Згідно витягу з протоколу № 20 засідання районної комісії районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23 грудня 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначені соціальних виплат за період з 01.06.2014 року по 31.07.2016 року відповідно до п. 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 (а.с.113).

За заявою ОСОБА_1 від 13.12.2016 року на ім'я заступника голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, остання з листопада 2014 року по червень 2016 року переїхала на місце проживання до м. Сніжне Донецької області, та не отримувала виплати по допомозі одинокій матері (а.с.114).

Визнання протиправними дій Відповідача щодо невиплати допомоги на дитину одинокій матері за період з 01.06.2014 р. по 31.08.2014 р., з 01.12.2014 р. по 31.07.2016 р. та зобов'язання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Надаючи правову оцінку діям та рішенню суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII (надалі - Закон № 2811-XII), Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (надалі - Порядок № 1751), ст. 13 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» (надалі - Закон № 2402-III), постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якуою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (надалі - Порядок № 365).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що внутрішньо переміщена особа має право на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. У разі, коли міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються правила, встановлені цим договором. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Приписами ст. 18-4 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі:

позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду;

скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним;

реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку;

надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом;

смерті дитини;

смерті отримувача допомоги.

Аналогічні приписи містить і абзац 3 п. 36 Порядку призначення і виплати допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою КМУ від 27.12.2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751) (в редакції до 14.12.2016 року).

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення допомоги на дитину одинокій матері, є Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими посилання Відповідача-1 на п. 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365, як підставу припинення виплати допомоги, яким визначено, що за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати, оскільки такі підстави припинення виплати допомоги одинокій матері не відповідають Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Таким чином, припинення допомоги на дитину одинокій матері можливе відповідно до норм Закону «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» лише за умови прийняття відповідним органом рішення лише з підстав, визначених ст. 18-4 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Оскільки виплата допомоги Позивачу була припинена та Відповідачем-1 також було відмовлено у її поновленні не з підстав, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку щодо неправомірності таких дій Відповідачів.

Посилання Відповідачів на постанову КМУ від 08.06.2016 року №365 є безпідставним, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом, у зв'язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку - Законом №1058.

Той факт, що Позивачу встановлено статус внутрішньо переміщеної особи, а тому зміна останнім фактичного місце проживання є підставою для припинення виплати допомоги, є необґрунтованим та безпідставним з огляду на наступне.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому допомоги незалежно від того, де проживає особа, якій вона призначена.

Таким чином, зміна особою, яка отримує відповідну допомогу, місця проживання не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на отримання соціального захисту.

Отже, встановивши обставини справи, які свідчать про те, що єдиною підставою для припинення виплати пенсії Позивачу стало не проживання ОСОБА_1 за вказаною нею адресою, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що у спірному випадку встановлено факт порушення Відповідачем конституційного права Позивача на соціальний захист.

При цьому абзацом другим п. 36 Порядку № 1751 (редакції до 14.12.2016 року) встановлено, що виплата допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний, здійснюється протягом шести календарних місяців. Якщо особа, якій призначена допомога, після закінчення зазначеного строку не підтвердила право на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, допомога виплачується у мінімальному розмірі.

З огляду на вищенаведені приписи посилання Відповідача на п. 34 та абз. 2 п. 36 Порядку № 1751, викладені в запереченнях на адміністративний позов, є безпідставними, адже у випадку не надання відомостей про доходи сім'ї Позивача, такі обставини є підставою для виплати допомоги у мінімальному розмірі, а не її припинення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 щодо виплати їй допомоги на дитину одинокій матері за період з 01.06.2014 р. по 31.08.2014 р., колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому.

Пунктом 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 595 визначено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Порядок виплати та доставки національним оператором поштового зв'язку (далі - національний оператор) пенсій, допомог, субсидій та інших виплат населенню, визначених законодавством, які надаються у грошовій формі (далі - пенсії, соціальні допомоги) визначається Інструкцією про виплату та доставку пенсій, соціальних допомог національним оператором поштового зв'язку, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства праці та соціальної політики України 28.04.2009 року № 464/156 Постановою правління Пенсійного фонду України 28.04.2009 року № 14-1 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.4 Інструкції виплата та доставка пенсій, соціальних допомог виплатними об'єктами поштового зв'язку здійснюється за відомостями на виплату пенсій, соціальних допомог за формою В1-М.

Згідно пункту 5.7 Інструкції після закінчення кожної доставки працівник зв'язку, який здійснював виплату пенсій, соціальних допомог, зобов'язаний повернути контролюючій особі виплатного об'єкта поштового зв'язку виплатні відомості за формою В1-М, а в разі невиплати пенсій, соціальних допомог - залишок готівки.

У разі невиплати пенсій, соціальних допомог працівник зв'язку на вільному місці виплатної відомості за формою В1-М (на лицьовому або зворотному боці) зазначає причину невиплати ("Відсутній", "Помер", "Виїхав" тощо), дату доставки і ставить свій підпис.

Пунктом 1.20 Інструкції визначено, що органи Пенсійного фонду, органи праці та соціального захисту населення передають виплатні та звітні документи уповноваженим представникам поштамтів, вузлів (центрів) поштового зв'язку у порядку, визначеному в договорі, або надсилають поштовими відправленнями відповідно до Правил. У такому ж порядку пересилається або передається органам Пенсійного фонду, органам праці та соціального захисту населення звітність поштамтів, вузлів (центрів) поштового зв'язку про виплату пенсій, соціальних допомог.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні відомості про виплату пенсії позивачу з УПСЗН в м. Сніжне не надходили, при цьому долучений до матеріалів справи атестат свідчить лише про нарахування Позивачу відповідних сум допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, Відповідачем-2 не спростовано твердження Позивача про невиплату допомоги за червень-серпень 2014 року.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2017 року у справі № 333/824/17 (2-а/333/83/17) - скасуванню із прийняттям нової про задоволення позовних вимог

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243, ст. 310, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2017 року у справі № 333/824/17 (2-а/333/83/17) - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Комунарській районній державній адміністрації Запорізької міської ради від 23.12.2016 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги на дитину одинокій матері.

Зобов'язати Управління праці і соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району здійснити перерахунок та виплату заборгованості по допомозі на дитину одинокій матері ОСОБА_1 за період з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року та з 01.12.2014 року по 31.07.2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 12 березня 2018 р.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова