Справа № 804/8588/17
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2018 року Справа № 804/8588/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Селянського (фермерського) господарства "Восход" до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
Селянське (фермерське) господарство «Восход» (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому просило зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення селянського фермерського господарства «Восход» орієнтовною площею 50 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області із земель державної власності для укладання договору оренди.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що ОСОБА_5 на підставі рішення суду отримала право власності в порядку спадкування за законом на Селянське фермерське господарство «Восход», яке належало її померлому чоловікові ОСОБА_6, проте у звязку з неможливістю оформити земельну ділянку по праву спадкування, на якій здійснює свою діяльність СФГ «Восход», ОСОБА_5 звернулась до відповідача з заявою на отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на якій розташоване СФГ «Восход», проте державним органом було фактично відмовлено у наданні вищевказаного дозволу, чим порушено права позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2018 року відкладено розгляд справи та призначено підготовче засідання справі № 804/8588/17 на 08 лютого 2018 року.
09 січня 2018 року від представника відповідача надійшли письмові заперечення на адміністративний позов, в яких було зазначено, що земельна ділянка, на яку претендує позивач в порядку ст. 134 Земельного кодексу України не може бути передана, адже ця норма чітко встановлює, що передача в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства здійснюється виключно за результатами проведення земельних торгів та зазначено, що відведення земельної ділянки є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією відповідача.
15 січня 2018 року на адресу суду від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача, в якій було підтримано позицію викладену в адміністративному позові та зазначено, що суд має право зобовязати орган Держгеокадастру видати дозвіл на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки, оскільки спосіб відновлюваного права повинен бути ефективним.
21 лютого 2018 року від представника позивача надійшли заперечення на письмові пояснення до адміністративного позову, в яких зазначено, що у звязку з суттєвою зміною земельного законодавства, у позивача виникли складнощі щодо оформлення свого права користування, а не потреба у первинному наданні спірної земельної ділянки. За таких обставин, вважає, що відмова відповідача видати дозвіл на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки для подальшого укладання договору оренди з фермерським господарством є незаконною.
22 лютого 2018 року від представника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшли письмові пояснення до адміністративного позову, в яких було підтримано позицію викладену в запереченнях на адміністративний позов та повторно зазначено, що СФГ «Восход» має право на отримання земельної ділянки в оренду виключно у відповідності до ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України.
Ухвалою суду від 22 лютого 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду справи по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та у запереченнях на відзив, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечувала, посилаючись на письмові заперечення проти адміністративного позову та на письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи, у звязку з чим в задоволенні адміністративного позову просила відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у володінні ОСОБА_6 за життя знаходилась 50 га землі сільськогосподарського призначення на підставі Державного акту на право довічного успадкування володіння землею, виданого 22.07.1990 року на підставі рішення ІХ сесії ХХІ скликання Миколаївської сільської ради та зареєстрованого в книзі записів державних актів 22.10.1992 року за № 16.
05 листопада 1992 року ОСОБА_6 було створено селянське (фермерське) господарство «ВОСХОД».
09 лютого 2014 року ОСОБА_6 помер та згідно з рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.12.2015 року за ОСОБА_5 визнано право власності в порядку спадкування за законом на селянське (фермерське) господарство «Восход».
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № НОМЕР_1 від 11.12.2017 року керівником Селянського фермерського господарства «ВОСХОД» є ОСОБА_5
Так, керівник Селянського фермерського господарства «ВОСХОД» ОСОБА_5 звернулась з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якій просила розглянути питання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення селянського (фермерського) господарства орієнтованою площею 50 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.
Відповідачем було надано відповідь від 11.07.2017 року № 27-4-0.61-9465/2.17, в якій зазначено, що Головним управлінням Держгеокажастру у Дніпропетровській області розглянуто звернення позивача стосовно надання в оренду земельної ділянки площею 50 га, строком на 50 років, яка раніше перебувала в постійному користуванні СФГ "Восход". Відповідно до рішення Петропавлівського районного суду від 16.12.2015 року по справі №188/1467/15-ц за позивачем визнано право власності у порядку спадкування та відповідне фермерське господарство, після смерті чоловіка. Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2016 року по справі №188/1097/15-ц за позовом позивача до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування відмовлено, в тому числі зазначено, що порядок надання земельних ділянок державної та комунальної власності у користування передбачений ст. 123 Земельного кодексу України.
13 вересня 2017 року СФГ «Восход» повторно звернулось до відповідача з відповідним клопотанням.
Позивачем було отримано дану відповідь відповідача та 24 листопада 2017 року позивачем було долучено до клопотання від 13.09.2017 року викопіювання з картографічної основи ДЗК кадастрової карти (плану), однак питання отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду досі не вирішено.
Вважаючи ненадання СФГ «Восход» дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача видати такий дозвіл.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.
Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.
Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.
Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та Держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
Згідно з ч. 3 ст. 407 ЦК України право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Разом з тим, статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.
Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.
Аналогічного висновку дійшла і Судова палата у цивільних справ Верховного Суду України у постанові від 05.10.2016р. за результатами розгляду справи № 6-2329 цс16.
З огляду на означене, та враховуючи той факт, що померлому ОСОБА_6 було виділено на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області земельну ділянку площею 50 га про що видано державний акт № 16 на право постійного користування землею, то після його смерті вищевказане право не переходить його дружині ОСОБА_5
Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
При цьому, надання додаткових документів до раніше поданого клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, чинним законодавством не передбачено, у випадку отриманя відмови у його наданні.
Частиною 1 статті 134 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення селянського фермерського господарства «Восход» орієнтовною площею 50 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області із земель державної власності для укладання договору оренди, оскільки надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до Земельного кодексу України, відноситься до виключних повноважень органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.
Як вбачається з положень Рекомендації Комітету ОСОБА_7 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_7 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб'єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.
Тобто, дискреційні повноваження дають можливість на власний розсуд (без узгодження) визначати зміст рішення або вибрати один із кількох варіантів рішення.
Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області при вирішенні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наділене дискреційними повноваженнями, а тому при наявності звернення, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний самостійно прийняти рішення.
При цьому, в даному адміністративному позові відсутні позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправної дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а відведення земельної ділянки в оренду для ведення селянського (фермерського) господарства можливе тільки на (конкурентних засадах) земельних торгах.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги СФГ «Восход» задоволенню не підлягають, оскільки відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб визначений законодавством України.
На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з відмовою в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, судові витрати не стягуються.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову Селянського (фермерського) господарства "Восход" до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 05.03.2018 року.

Суддя ОСОБА_1