Справа № 810/3577/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3577/17 Суддя першої інстанції: Харченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, третя особа - Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» (далі - Позивач, ТОВ «Вітаполіс») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - Відповідач, Києво-Святошинська ОДПІ), третя особа - Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області (далі - Третя особа, Києво-Святошинська місцева прокуратура), про:

- визнання незаконним та скасування рішення Києво-Святошинської ОДПІ від 14.03.2017 року без вихідного номера (індексу);

- зобов'язання Києво-Святошинської ОДПІ прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць лютий 2017 року з додатками та доповненням до неї ТОВ «Вітаполіс» з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих Позивачем документів від 14.03.2017 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.01.2018 року позовну заяву повернуто Позивачу у зв'язку з тим, що останнім не було в установлений судом строк виконані вимоги ухвали від 24.10.2017 року про залишення позовної заяви без руху з підстав несплати судового збору в установленому законом розмірі. При цьому суд першої інстанції відзначив, що правом на продовження встановленого строку на усунення недоліків Позивач не скористався.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Наголошує, що, по-перше, оскаржувана ухвала постановлена неповноважним судом, по-друге, судове рішення безпідставно прийнято без проведення судового засідання, по-третє, суд дійшов до помилкових висновків про невиконання Позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, адже у межах установленого у ній строк ТОВ «Вітаполіс» було направлено заяву про роз'яснення судового рішення та про продовження процесуального строку, по-четверте, оскаржувана ухвала постановлена не 05.01.2018 року, а пізніше, по-п'яте, даним рішенням порушено право особи на доступ до суду, по-шосте, судом залишено поза увагою положення Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 року №2 про те, що необхідно вважати однією позовною вимогою, по-сьоме, незрозумілість ухвали про залишення позовної заяви без руху перешкоджало її виконанню, по-восьме, оскаржувана ухвала постановлена суддею жіночої статі від імені особи чоловічої статі, по-дев'яте, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом безпідставно допущене розширене тлумачення положень ст. 106 КАС України у редакції до 15.12.2017 року, по-десяте, суд прийшов до необґрунтованого висновку, що у позовній заяві об'єднано дві позовні вимоги, по-одинадцяте, не було застосовано принцип верховенства права, по-дванадцяте, судом безпідставно перевірялася повнота сплати судового збору, а не лише факт його оплати, по-тринадцяте, без належних правових підстав судом поширено на спірні правовідносини абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», по-чотирнадцяте, поведінкою судді порушено Бангалорські принципи, по-п'ятнадцяте, висновок суду про те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду йде у розріз з встановленими процесуальним законом строками звернення до адміністративного суду.

У межах встановленого ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2018 року строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Відповідач та Третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали від 05.01.2018 року суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Вітаполіс» не було усунуто в установлений строк визначені в ухвалі від 24.10.2017 року про залишення позовної заяви без руху недоліки, а саме - не було сплачено судовий збір за одну з двох об'єднаних у позовній заяві позовних вимог.

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України у редакції, яка була чинною на момент постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 24.10.2017 року позовну заяву ТОВ «Вітаполіс» було залишено без руху та надано строк для усунення визначених у судовому рішенні недоліків - тридцять днів з моменту отримання копії ухвали.

Зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали про залишення позовної заяви без руху було отримано Позивачем 28.11.2017 року (а.с. 62). Відтак останнім днем для усунення визначених в указаній ухвалі недоліків було 28.12.2017 року.

Матеріали справи свідчать, що на адресу Київського окружного адміністративного суду ТОВ «Вітаполіс» засобами поштового зв'язку 28.12.2017 року направлено заяву про роз'яснення судового рішення - ухвали від 24.10.2017 року, а також заяву про продовження процесуального строку на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху до роз'яснення судом згаданої ухвали (а.с. 66-94).

Відповідно до ч. 9 ст. 120 КАС України у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Тобто, у розумінні положень процесуального закону подання до відділу поштового зв'язку документів чи матеріалів у межах встановлених строків для усунення недоліків позовної заяви свідчить про те, що такий строк не вважається пропущеним, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Приписи ч. 1 ст. 121 КАС України визначають, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому згідно ч. 2 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Частиною 6 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про повернення позовної повинен передувати розгляд судом поданої заяви про продовження процесуального строку. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що, як було встановлено раніше, вказана заява була подана ТОВ «Вітаполіс» у межах встановленого тридцятиденного строку на усунення визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліків, а тому, на переконання судової колегії, її розгляд повинен був бути здійснений до постановлення оскаржуваної ухвали від 05.01.2018 року про повернення позовної заяви.

Крім того, як вірно зазначає Апелянт, подання останнім у межах встановленого судом першої інстанції строку для усунення визначених в ухвалі від 24.10.2017 року недоліків заяви про роз'яснення судового рішення про залишення позовної заяви без руху в силу положень ст. 254 КАС України перешкоджало постановленню ухвали про повернення позовної заяви до вирішення питання про роз'яснення судового рішення.

Крім іншого, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що зі змісту постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 року №2 «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» вбачається, що, перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Тобто, як вірно зазначає Апелянт, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення і зобов'язання вчинити дії, пов'язані зі скасуванням такого рішення, є однією позовною вимогою у розумінні Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про необхідність повернення позовної заяви у зв'язку з неусуненням недоліків, визначених в ухвалі від 24.10.2017 року, оскільки у межах встановленого судом тридцятиденного строку Позивачем було подано заяву про роз'яснення судового рішення та про продовження процесуального строку, невирішення яких перешкоджало ухваленню оскаржуваного рішення.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що передбачений ч. 5 ст. 169 КАС України обов'язок судді вирішити питання про повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду не пізніше п'яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків не повинен обмежувати право особи на усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів і матеріалів до відділення поштового зв'язку в останній день закінчення такого строку.

Разом з тим, твердження Апелянта про ухвалення судового рішення неповноважним судом з підстав, що суддя був обраний безстроково до набрання чинності 30.09.2016 року Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», судова колегія вважає безпідставним з огляду на те, що згідно пп. 3 п. 16-1 Перехідних положень Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» судді, які обрані суддями безстроково, продовжують здійснювати свої повноваження до звільнення або до припинення їх повноважень з підстав, визначених Конституцією України.

Посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, що оскаржувана ухвала всупереч вимог ст. ст. 211, 242 КАС України постановлена не в судовому засіданні без дослідження доказів є, на переконання суду апеляційної інстанції, необґрунтованим, оскільки вирішення питання про відкриття провадження у справі, залишення позовної заяви без руху чи її повернення не передбачає проведення судового засідання. Наведеним, поряд з іншим, спростовується аргумент ТОВ «Вітаполіс» про порушення суддею Київського окружного адміністративного суду Бангалорський принципів поведінки судді в частині обмеження особи брати участь у судовому засіданні.

Доводи Апелянта про те, що датою постановлення оскаржуваної ухвали є не 05.01.2018 року, а інша дата, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, зі змісту ухвали про повернення позовної заяви вбачається, що дата її прийняття є 05.01.2018 року, по-друге, дата направлення судом рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень не ототожнюється із датою його ухвалення.

Викладене в апеляційній скарзі твердження ТОВ «Вітаполіс» про те, що ухвалу про повернення позовної заяви складено іншою особою, оскільки судове рішення написане від імені особи чоловічого роду, у той час як суддя, що постановила ухвалу від 05.01.2018 року, є жінкою, судова колегія вважає безпідставним з огляду на те, що положеннями статті 169 КАС України передбачено, що питання про повернення позовної заяви вирішує суддя, а згідно відомостей з орфографічних словників української мови слово «суддя» є іменником чоловічого роду.

Оцінюючи доводи Апелянта в частині в того, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом безпідставно допущене розширене тлумачення положень ст. 106 КАС України у редакції до 15.12.2017 року; суд прийшов до необґрунтованого висновку, що у позовній заяві об'єднано дві позовні вимоги; судом безпідставно перевірялася повнота сплати судового збору, а не лише факт його оплати; без належних правових підстав судом поширено на спірні правовідносини абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що останні стосуються порушень, допущених, на переконання ТОВ «Вітаполіс», судом першої інстанції при постановленні ухвали від 24.10.2017 року, перегляд якої в апеляційному порядку Позивачем ініційовано не було. Надання ж оцінки судовому рішенню, яке не є предметом оскарження, суд апеляційної інстанції не уповноважений процесуальним законом.

Крім іншого, посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, що висновок суду про те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду йде у розріз з встановленими процесуальним законом строками звернення до адміністративного суду, судовою колегією оцінюється критично, оскільки ч. 8 ст. 169 КАС України прямо закріплює, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Разом з тим, з урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що вирішенню питання про повернення позовної заяви повинні передувати розгляд та вирішення заяв про роз'яснення ухвали про залишення позовної заяви без руху та заяви про продовження процесуального строку, які подані у межах встановленого судом тридцятиденного строку на усунення недоліків, судова колегія приходить до висновку про помилковість постановленої Київським окружним адміністративним судом ухвали від 05.01.2018 року про повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 120, 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, третя особа - Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 січня 2018 року - скасувати.

Справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 13» березня 2018 року.

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.