Справа № 640/129/18
Суддя: Муратова С. О.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№ 640/129/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Муратової С.О.,

за участю секретаря - Недосєкіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1) до інспектора роти 8 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Біляцького Андрія Сергійовича (місце знаходження: АДРЕСА_2) про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова 04.01.2018 поштою надійшла позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просив прийняти адміністративний позов до розгляду та відкрити провадження у справі; визнати протиправними дії інспектора роти 8 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта Білецького А.С. щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР № 393523; скасувати винесену інспектором роти 8 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенантом Білецьким А.С. постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР № 393523, винесену 23.12.2017, про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити за ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 09.01.2018 вказаний адміністративний позов залишено без руху, оскільки не відповідав вимогам ст. 160 КАС України (а.с. 10-11); вказані недоліки позивачем усунено у встановлений строк.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2018 вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 15).

На обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, зокрема, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР № 393523, винесеної 23.12.2017 інспектором роти 8 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліціх Білецьким А.С.: 23.12.2017 о 12.50 год. м. Харків, проспект Ювілейний, 64, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Kia Sorento, НОМЕР_1, здійснив стоянку в другій смузі руху, чим створив перешкоду руху іншим учасникам дорожнього руху в тому числі і тролейбусів, чим порушив п.п. 15.4 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Позивач із фактом скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, категорично не погодився, вважав дії інспектора поліції неправомірними, а складену ним поставу незаконною та необґрунтованою, винесеною із порушенням його права на захист, а отже такою, що має бути скасована, про що він зазначив у долучених до постанови письмових поясненнях. Вважає, що винесена постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ'єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Як вбачається з примірника врученої йому постанови, у графі 7 інспектором поліції допущено виправлення відомостей щодо розміру застосованого до нього штрафу, а саме: «170 виправлено на 570 гривень», при цьому в дужках прописом зазначена взагалі інша сума - п'ятсот десять грн. Отже, з огляду на вищезазначені положення чинного законодавства бланк постанови серії АР № 393523 є зіпсованим та не може вважатися джерелом доказу у справі про вчинення ним адміністративного правопорушення. Під час складання оскаржуваної постанови ним інспектору поліції неодноразово заявлялось про категоричну незгоду із вчиненням інкримінованого йому правопорушення та про намір його оскарження. Однак, всупереч його заявам, замість складання передбаченого чинним законодавством протоколу, інспектором поліції було винесено постанову без зазначення жодного доказу вчинення ним інкримінованого правопорушення. Оскаржувана постанова не містить посилань на перелічені ст. 251 КУпАП докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Відповідно до наданих ним інспекторові поліції усних, а також викладених письмово пояснень, зупинка керованого ним автомобілю була вимушеною через відмову в роботі двигуна. Після чого, одразу, відповідно до п. 15.14 ПДР України ним були вжиті усі можливі заходи, щоб прибрати транспортний засіб та відповідно до вимог п. 9.9 ПДР України було увімкнено аварійну сигналізацію. Будучи незгодним із вчиненням ним інкримінованого правопорушення, він декілька разів продемонстрував інспектору поліції, що його автомобіль не заводиться. Із цим фактом інспектор поліції погодився, однак склав дану постанову. Натомість, доказів його вини в постанові інспектором поліції так зазначено і не було Таким чином, зважаючи, що зупинка керованого ним автомобілю була вимушеною, викликаною технічними несправностями транспортного засобу, що вимагало його зупинки та унеможливлювало подальший рух, а його подальші дії щодо увімкнення аварійної світлової сигналізації, жодним чином не створювали перешкоду руху тролейбусів, законні підстави для накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, відсутні.

В судовому засіданні 19.02.2018 з пояснень відповідача та наданих документів встановлено, що його прізвище Біляцький А.С., в той час, як у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, як Білецький А.А. (а.с. 22, 23)

Судом, за клопотанням позивача було надано йому час для уточнення позову (а.с. 24), та 20.02.2018 до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1, в якій він уточнив прізвище інспектора роти 8 батальйону 2 УПП в Харківській області, як Біляцький А.С. (а.с. 29-32).

В дане судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до канцелярії суду 12.03.2018 надійшла заява від ОСОБА_1, в якій він просить провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 45).

Відповідач інспектор роти 8 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенант поліції Біляцький А.С. у дане судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судовому засіданні 26.02.2018 заперечував проти задоволення позову, зазначив, що 23.11.2017 перебуваючи на службі ним було виявлено порушення п. 15.4 Правил дорожнього руху України, тобто паркова другим рядом. Підійшовши до автомобіля KIA Sorento, д.н.з. НОМЕР_1, який стояв з порушенням з заведеним двигуном, з'ясував, що водій на місці відсутній, пасажир із переднього сидіння повідомив, що водій відійшов та скоро повернеться. Через декілька хвилин підійшов водій ОСОБА_1 Йому було пояснено, що він порушив правила дорожнього руху, в свою чергу ОСОБА_1 вів себе зухвало, ні з чим не погоджувався, зупинив двигун і повідомив, що у нього із ним проблеми і це вимушена зупинка, на його прохання пред'явити документи, згідно п. 2.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 відмовився. Через деякий час водій ОСОБА_1 попросив повторно представитися, оскільки він не пам'ятає що йому вже представлялися та показати службове посвідчення, його прохання було виконано, але водій продовжував суперечити та не показував документів згідно п. 2.1 ПДР України. Через деякий час водій все ж таки надав документи, та на нього було складено адміністративний матеріал за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно з правилами ст. 12 КАС України зазначений спір є незначної складності, а тому відповідно до вимог ст. 257 КАС України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно наданих даних встановлено, що постановою інспектора роти 8 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Біляцького А.С. від 23.12.2017 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 393523, на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (а.с. 6).

Дійсно, вказана постанова в частині розміру штрафу містить не розбірливу вказівку на розмір штрафу, яку можна вважати і як 510, і як 570 грн.

Тоді як, відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, не допускаються унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

У постанові зазначено, що 23.12.2017 о 12.15 год., за адресою: м. Харків, проспект Ювілейний, 64, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем KIA Sovento, д.н.з. НОМЕР_1, здійснив стоянку в другій смузі руху, чим створив перешкоду іншим учасникам дорожнього руху в тому числі і тролейбусів, чим порушив п.п. 15.4 ПДР Укразаїни (а.с. 6).

Згідно з ч.1, абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи викладене, положення ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом 04.01.2018 не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач, надавши суду докази в обґрунтування своїх доводів, вважає, що розгляд справи на місці, без підготовки порушує його права, передбачені ст.268 КУпАП

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Також, суд звертає увагу на наступне.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Суд наголошує, що поліцейським протокол про адміністративне правопорушення не складався, що ним не оскаржено в судовому засіданні, а відразу була винесена постанова, хоча позивач не погоджувався з допущеним правопорушенням.

Таким чином, суд вважає, що інспектор не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 393523 від 23.12.2017, за якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 570,00 грн.

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Також згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства щодо неможливості скороченого розгляду справ вказаної категорії, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, до суду не надійшло доказів на спростування доводів позивача, а тому суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, постанову інспектора роти 8 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Біляцького А.С. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія АР № 393523 від 23.12.2017 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу скасувати, провадження по вказаній справі про адміністративне правопорушення закрити, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Вимоги щодо визнання дій відповідача протиправними задоволенню не підлягають, оскільки ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч. 3. ст. 286 КАС України, і додаткові вимоги щодо визнання дій протиправними не підлягають задоволенню в даному випадку, оскільки охоплюються вимогами щодо скасування постанови та закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 6-10, 77, 205, 229, 241-246, 255, 257, 263, 271, 272, 286, 295, 382 КАС України, суд, -

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1) - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора роти 8 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Біляцького Андрія Сергійовича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія АР № 393523 від 23.12.2017 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі п'ятсот десять грн.

Справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія АР № 393523 від 23.12.2017 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі п'ятсот десять грн. - закрити.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя -