Справа № 805/2600/17-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2018 року справа №805/2600/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду (суддя Арестова Л.В.) від 28 вересня 2017 року (повний текст складено 03 жовтня 2017 року у м.Слов`янську) по справі №805/2600/17-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області, в.о. військового комісара Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області, в.о. військового комісара Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 15 червня 2017 року № 108 Про результати службового розслідування в частині притягнення офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «Сувора догана» за порушення абз.абз. 5, 11 ст. 11 та абз. 5 ст. 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п.п. 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України; зобов`язання анулювати відповідний запис про накладення дисциплінарного стягнення в службовій картці офіцера мобілізаційного відділення Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату молодшого лейтенанта ОСОБА_1 .

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що під час ознайомлення з наказом №108 від 15.06.2017р. зробила ксерокопію, яка була додана до позову та яка не містила фрази «після виходу з лікарняного». Позивач вважає, що оригінал наказу №108 від 15.06.2017 року, не може розглядатися як належний та допустимий доказ. Позивач також зазначила, що вона не знала, що відносно неї проводиться службове розслідування за фактом звернення за медичною допомогою, оскільки до її відома не доводився відповідний наказ та не пропонувалось надати будь-які заяви, пояснення та докази. Позивач вважає, що висновки суду про те, що їй було запропоновано дати пояснення в ході службового розслідування і про те, що вона відмовилася давати такі пояснення, є неправомірними та суперечать доказам, наявним в матеріалах справи (письмові пояснення від 27.06.2017 року). Судом першої інстанції не прийнято до уваги положення ст.49 Конституції України, за приписами якої кожен має право на медичну допомогу. Положення ст.260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України свідчать про порядок лікування військовослужбовців за рахунок Міністерства оборони України та не містять заборони звернення військовослужбовця за медичним обстеженням та лікуванням за власний рахунок до державного закладу до охорони здоров`я.

Відповідачем1 на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду надіслано клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача1.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, пояснення на відзив, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що наказом командувача сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 22.04.2017 року №107 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , помічника командира батальйону начальника служби охорони державної таємниці 131 окремого розвідувального батальйону, увільнено від займаної посади та призначено офіцером мобілізаційного відділення Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області оперативного командування «Схід» сухопутних військ Збройних сил України.

Позивач 08.06.2017 року отримала направлення на стаціонарне лікування в травматологічному відділенні міської лікарні № 2, про що того ж дня в телефонному режимі повідомила відповідача та подала рапорт про звільнення від виконання службових обов`язків, що визнається сторонами у справі.

На підставі рапорту позивача та довідки КЗОЗ «ОЛІЛ м. Маріуполя» від 08.06.2017р. №378 наказом ТВО військового командира Маріупольського ОМВК№ 105 від 08 червня 2017 року позивач вважалось такою, що вибула на лікування.

Згідно з випискою із медичної карти № 7326 стаціонарного хворого травматологічного відділення КЗОЗ «ОЛІЛ м. Маріуполя» позивач в період з 08.06.2017 року по 26.06.2017 року знаходилася на стаціонарному лікуванні, діагноз - гострий артрозо-артрит плюсно-фалангових суглобів пальців правої та лівої стоп з різким больовим синдромом; лімфостаз 1-2 ступенів; змішана форма плоскостопу обох ніг 1-2 ступенів; СОП: ХЗН 1 ступеню, МКД пієлонефрит в стадії загострення, ХПН.

За фактом порушення порядку надання медичної допомоги та безпідставної госпіталізації до цивільного лікувального закладу позивача, наказом ТВО військового комісара Маріупольського ОМВК № 43від 12 червня 2017 року було призначено службове розслідування.

Актом проведення службового розслідування за вказаним фактом від 14 червня 2017 року, затвердженим ТВО військового командира Маріупольського ОМВК 15 червня 2017 року за вих. №4698, встановлено, що позивачу на її телефонний дзвінок щодо необхідності лікування було роз`яснено, що їй треба прибути до Маріупольського ОМВК і подати рапорт про звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з лікуванням, а також отримати направлення до військового шпиталю, оскільки лікування у цивільних медичних закладах військовослужбовцям заборонено, на що позивач відповіла відмовою. Позивача повторно було повідомлено про необхідність з`явитись до Маріупольського ОМВК. Після прибуття до Маріупольського ОМВК, позивач 08.06.2017 року написала рапорт на звільнення від виконання службових обов`язків та відповідно до ст. 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України разом з санітарним інструктором старшим сержантом ОСОБА_3 була направлена до військового лікаря ІНФОРМАЦІЯ_3 . Не виконав вимоги рішення військового лікаря ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність прибути до військового шпиталю в/ч НОМЕР_1 позивач самовільно покинула територію ІНФОРМАЦІЯ_3 та на власний розсуд була госпіталізована у міську лікарню № 2 м.Маріуполя, про що свідчить довідка з лікарні № 378 від 08.06.2017 року. На вимогу санітарного інструктора Маріупольського ОМВК старшого сержанта ОСОБА_3 повернутись та разом прибути до військового шпиталю в/ч НОМЕР_1 позивач відмовилась.

Викладене підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема поясненнями посадових осіб відповідачів.

З матеріалів справи також вбачається, що в ході проведення службового розслідування позивач у телефонному режимі просила її не турбувати, надавати пояснення відмовилась, про що посадовими особами першого відповідача складено довідку від 12 червня 2017 року, що також зазначено в акті службового розслідування.

З ознайомленням з актом та висновками службового розслідування позивач відмовилась, про що складено відповідний акт від 15 червня 2017 року.

Наказом Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 15.06.2017 року №108 «Про результати проведення службового розслідування» за порушення абзацу 5, 11 ст. 11 та абзацу 5 ст. 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пунктів 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України вирішено після виходу з лікарняного оголосити позивачеві сувору догану.

Відповідно до наказу першого відповідача від 27 червня 2017 року № 120 позивач вважалась такою, що приступила до виконання слухових обов`язків (після лікарняного) з 27 червня 2017 року.

Того ж дня позивач була ознайомлена з наказом від 15.06.2017 року № 108, що засвідчується відповідним підписом на аркуші доведення та не заперечується позивачем.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затв. Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV (далі Статут).

Згідно ст.254, ст.255 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Відповідно до ст. 256 Статут військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу направляються до медичного пункту частини черговим роти під командою санітарного інструктора роти або старшого, призначеного з числа хворих. Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.

За приписами ст.260 Статуту на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. За відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що військовослужбовець не наділений вибором лікуватись у військово-медичному закладі або цивільному; нормою чітко визначено, що лікування у цивільних медичних закладах проводиться лише у разі відсутності за місцем проходження військової служби або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я (чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання), а також у невідкладних випадках.

Про заборону лікування військовослужбовців в цивільних медичних закладах, крім випадків направлення до них військовим лікарем, також викладено у наказі Донецького ОВК від 10 червня 2017 року № 7/674.

Наказом Міністра оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 затверджено Перелік адміністративно-територіальних зон відповідальності військово- медичних клінічних центрів за медичне забезпечення військових частин (закладів) Збройних Сил України, де визначено, що у Донецькій області відповідальним є Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (місто Харків) (додаток 1 до Наказу) http://www.mil.gov.ua/content/mou_orders/608_nm_2016.pdf.

Під час розгляду справи встановлено, що до медичного пункту частини (госпіталю) позивач не з`являлась, жодних направлень від військового лікаря на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини не надавалось, за таким направленням позивач не зверталась. Тобто, позивачем не дотримано Порядок доставлення військослужбовця до лікувального закладу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про наявність з боку позивача порушень службової дисципліни внутрішньої служби у Збройних Силах України.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 551-XIV (далі Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно зі ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Статтею 45 цього Статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені дисциплінарні стягнення, зокрема, сувора догана.

З аналізу наведених норм вбачається, що визначення питання щодо того, який самий вид дисциплінарного стягнення підлягає застосуванню до військовослужбовця за певний випадок порушення дисципліни належить до дискреційних повноважень командира, до яких суд не може втручатись з метою недопущення підміни собою органу держаної влади та його посадової особи.

У той же час, факт порушення дисципліни позивач є встановленим, зокрема, у акті службового розслідування, викладене у якому знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи. Таким чином, обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення відповідає характеру допущеного позивачем порушення.

Інструкція про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України 15.03.2004 № 82, згідно п. 1.2 якої службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 Інструкції особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій. У разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.

За приписами п.п. 5.1-5.3 Інструкції посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення. Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, а у випадках, передбачених пунктом 4.4 цієї Інструкції, також начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. Притягнення військовослужбовця за результатами службового розслідування до відповідальності здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства. Дисциплінарне стягнення накладається у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Суд апеляційної інстації погоджує висновок суду першої інстанції, що при проведенні службового розслідування, оформленні його результатів, притягненні позивача за його результатами до відповідальності відповідачами дотримано наведений вище Порядок.

Доводи апелянта щодо порушення Порядку проведення службового розслідування зокрема, не було запропоновано надати пояснення, спростовуються наявними в матеріалах справи довідкою від 16.06.2017 року та актом від 15.06.2017 року. Посилання позивача на ксерокопію наказу №108 від 15.06.2017 року, яка не містить фрази «після виходу з лікарняного», судом апеляційної інстанції не прийнято в якості належного доказу, оскільки ксерокопія наказу не засвідчена належним чином. Наданий відповідачем наказ №108 від 15.06.2017 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення містить вказівку, що таке стягнення має бути застосовано після виходу позивача з лікарняного. Зі спірним наказом після виходу з лікарняного позивача ознайомлено, що засвідчується відповідним підписом на аркуші ознайомлення.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року по справі №805/2600/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року по справі №805/2600/17-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 14 березня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 14 березня 2018 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

Сухарьок М.Г.