Справа № 800/587/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 800/587/17

Провадження № 11-65сап18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів: Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Кібенко О.Р., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_3 про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду від участі в розгляді апеляційної скарги на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 січня 2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Президента України ОСОБА_4, та зазначених позивачем третіх осіб - 113 суддів Верховного Суду, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 10 листопада 2017 року № 357/2017 «Про призначення суддів Верховного Суду» (далі - Указ),

ВСТАНОВИЛА:

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 12 січня 2018 року відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3, у якому позивач просив визнати протиправним та скасувати Указ.

23 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відмову у відкритті провадження у справі.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 26 лютого 2018 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 січня 2018 року та призначила справу до розгляду.

Відповідно до вимог частини третьої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) ОСОБА_3 протягом десяти днів з дня отримання ним ухвали про відкриття провадження у справі заявив відвід усім суддям Великої Палати Верховного Суду.

Як на підставу для відводу суддів ОСОБА_3 послався на пункт 2 частини першої статті 36 КАС, а саме на те, що судді прямо заінтересовані в розгляді справи та в залишенні рішення суду першої інстанції без змін.

Обґрунтовуючи наявність такої підстави, ОСОБА_3 зазначив, що предметом позову є Указ Президента України про призначення суддів Верховного Суду, у тому числі й суддів Великої Палати. На думку скаржника, у разі відкриття провадження у справі та задоволення позову стане зрозумілим, що всіх суддів Верховного Суду призначено з умисним і грубим порушенням порядку їх обрання. А тому від вирішення справи залежить професійна кар'єра всіх суддів Великої Палати Верховного Суду. Отже, вони не можуть створити неупереджений суд, що порушує його конституційне право на справедливий суд.

Перевіривши наведені ОСОБА_3 на обґрунтування заяви про відвід суддів доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 124 Основного Закону передбачає, щоправосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п'ятою та шостою статті 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Згідно з частиною першою статті 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Як зазначено Європейською комісією з прав людиниу рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

За правилами частини третьої статті 23 КАС у випадках, визначених цим Кодексом, Велика Палата Верховного Суду переглядає в апеляційному порядку як суд апеляційної інстанції судові рішення у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції.

Згідно із частиною п'ятою статті 266 КАС Велика Палата Верховного Суду є судом апеляційної інстанції у справах щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є судом, установленим законом, для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 січня 2018 року в адміністративній справі за його позовом до Президента України про скасування Указу.

За таких обставин, з огляду на закріплені в параграфі 2 глави 2 розділу І та статті 40 КАС правила інстанційної юрисдикції й порядок вирішення заявленого відводу, іншого суду, ніж Велика Палата Верховного Суду, для вирішення питання про відвід усіх суддів цього колегіального органу законодавством не встановлено.

Відповідно до статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб'єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 9 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими».

Посилання ОСОБА_3 на упередженість суддів через створення Верховного Суду, як він вважає, не на підставі закону ґрунтуються на суб'єктивній оцінці скаржником обставин створення цього органу.

Велика Палата Верховного Суду також бере до уваги те, що у разі задоволення відводу її суддів розгляд апеляційної скарги може не відбутися, оскільки формально не існуватиме складу суду, встановленого для цього законом, для перегляду оскарженої ухвали. Так, даний механізм може працювати лише за наявності можливості заміни одного судді на іншого. У випадку ж, якщо така заміна неможлива в принципі, неможливий і відвід. За такої ситуації ОСОБА_3 може бути позбавлений передбаченого статтею 129 Конституції України права на апеляційний перегляд справи. У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації є неприпустимою.

Таким чином, оскільки обставини, наведені ОСОБА_3 на обґрунтування заяви про відвід, не знайшли свого підтвердження, підстав для висновку про наявність передумов для відводу всіх суддів Великої Палати Верховного Суду, визначених статтею 36 КАС, немає.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду від участі в розгляді апеляційної скарги на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 січня 2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Президента України ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 10 листопада 2017 року № 357/2017 «Про призначення суддів Верховного Суду».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: Н.О. Антонюк В.С. Князєв
С.В. Бакуліна Н.П. Лященко
В.В. Британчук Л.І. Рогач
Д.А. Гудима О.М. Ситнік
В.І. Данішевська О.С.Ткачук
О.Р. Кібенко І.В. Саприкіна
Л.М. Лобойко В.Ю. Уркевич
О.Г. Яновська