Справа № 813/20/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/20/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Новак Л.М.

за участю:

представника позивача - Патер М.І.

представника відповідача - Войтків З.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ЕКО Борислав 2010» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ЕКО Борислав 2010» (далі - позивач, ТОВ «КОМ-ЕКО Борислав 2010») до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.11.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки є безпідставними, оскільки у підприємства є всі належним чином оформлені документи, що підтверджують здійснення господарської операції з контрагентом, тому вимог податкового законодавства позивач не порушував. Водночас, позивач вказує, що господарська операція по купівлі обладнання для сміттєвоза спричинила реальні зміни майнового стану ТОВ «КОМ-ЕКО Борислав 2010», що є визначальною ознакою господарської операції. Позивач зазначає, що посилання податкового органу про не підтвердження поставок в ланцюгу постачання, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту, оскільки законодавець не ставить у залежність отримання бюджетного відшкодування платником податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. У зв'язку з наведеним, позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідачем прийнято безпідставно, тому просить суд його скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов та запереченнях. В обґрунтування зазначив, що господарська операція між ТОВ «КОМ - ЕКО - Борислав 2010» та ТОВ «Аманд-М» не відбувалася, у зв'язку з чим позивачем порушено вимоги п. 198.1, п. 198.3 ст.198; п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податково кодексу України. Зокрема, відповідач вказує, що відсутність факту реального одержання (купівлі) ТОВ «Аманд - М» відповідного ідентифікованого товару (робіт, послуг) від інших СГ, відсутність власних чи орендованих основних засобів (складських приміщень), де мали б зберігатись залишки товару, засвідчу недійсність (неможливість) формування ним відповідного активу та доказує безтоварність введення в обіг ідентифікованого товару та нереальність здійснення ТОВ «Аманд - M» первинного постачання (продажу) товарів (робіт, послуг). Додатково відповідач вказує, що позивачем до перевірки не надано належним чином оформлених первинних документів, що підтверджуються реальність придбання у березні 2017 року операцій з ТОВ «Аманд - М», якими опосередковувався рух ТМЦ, а саме: транспортування ТМЦ (з вказанням адреси завантаження та розвантаження), виконання вантажно - розвантажувальних робіт, не надано сертифікатів походження, акти прийому - передачі, товарно-транспорті накладні, відсутні прізвища, ініціали, посади зі сторони ТОВ «Аманд - М» та ТОВ «КОМ ЕКО - Борислав 2010» у видатковій накладній. Враховуючи наведене, відповідач стверджує, що позивач допустив порушення податкового законодавства, а спірне податкове повідомлення-рішення вважає таким, що прийняте у відповідності до чинного законодавства України і підстав для його скасування не вбачає.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 січня 2018 року залишено позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ЕКО Борислав 2010» без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

24 січня 2018 року позивачем подано до суду клопотання на виконання вимог ухвали від 03.01.2017, яким усунуто недоліки позовної заяви, як наслідок 25 січня 2018 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Суд, заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ТОВ «КОМ-ЕКО Борислав 2010» зареєстроване як юридична особа 25.02.2010 за кодом , перебуває на обліку в Дрогобицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області (Бориславське відділення). Видом діяльності ТОВ «КОМ-ЕКО Борислав 2010» є інші види діяльності із прибирання (код КВЕД 81.29); інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (код КВЕД 47.99); вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41); збирання безпечних відходів (код КВЕД 38.11); оброблення та видалення безпечних відходів (основний) (код КВЕД 38.21); відновлення відсортованих відходів (код КВЕД 38.32); інша діяльність щодо поводження з відходами (код КВЕД 39.00).

Суд встановив, що ГУ ДФС у Львівській області у період з 18.10.2017 по 24.10.2017 проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «КОМ-ЕКО Борислав 2010» () з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «Аманд-М» () за березень 2017 року, за результатами якої складено акт перевірки № 1854/13-01-14-12/37011772 від 31.10.2017(далі - акт перевірки).

Згідно зазначеного акта перевірки, відповідачем встановлено порушення ТОВ «КОМ-ЕКО Борислав 2010» п. 198.1, п. 198.3 ст.198; п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 75 333,33 грн., в тому числі за березень 2017 року - на суму 75 333,33 гривень.

Вказані в актах порушення ґрунтуються на висновках податкового органу про не підтвердження позивачем факту здійснення господарських операцій з ТОВ «Аманд-М».

За результатами перевірки та на підставі складеного акта перевірки, відповідачем 13 листопада 2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ «КОМ-ЕКО Борислав 2010» за податком на додану вартість, на загальну суму 112999, 99 грн, з яких 75333,33 грн за податковими зобов'язаннями та 37666, 66 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленнями-рішенням позивач оскаржив його до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався такими нормами законодавства.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 із змінами і доповненнями, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Кодексом адміністративного судочинства України.

Порядок формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначено ст. 198 ПК України.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1 - 2 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

З аналізу долучених до матеріалі справи доказів, суд встановив наступні обставини щодо формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Аманд-М».

01 березня 2017 року між ТОВ «КОМ - ЕКО - Борислав 2010» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № б/н з TOB „Аманд - М" (Продавець), відповідно до якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця належний Продавцю товар, а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору.

У пункті 1.2 вказаного договору зазначено відомості про товар, а саме:

1.2.1. найменування - обладнання для сміттєвоза MUT (Туре 211-20,0; Z.Nr.211-1157; Auftrag Nr. 20202489; Baujahr 02/2008);

1.2.2. одиниця виміру кількості - штуки;

1.2.3. кількість товару -1.00.

Пунктом 2 Договору визначено порядок передачі, відповідно до якого Продавець повинен повністю передати товар покупцю протягом 30 днів з моменту оплати. (п. 2.1 Договору) Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару Покупцю, що оформляється накладною (2.3 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору загальна вартість товару, що продається за цим договором, становить 452 000,00 грн ( в. т.ч ПДВ 75333,33 грн).

На виконання умов вказаного Договору ТОВ «КОМ - ЕКО - Борислав 2010» надав суду наступні документи:

- податкову накладну № 155 від 31.03.2017 на суму 376666,67 грн;

- видаткову накладну № № 155 від 31.03.2017 на суму 376666, 67 грн;

- довіреність № 5 від 31.03.2017;

- платіжне доручення № 406 від 28.03.2017;

Однак, податковий орган в акті перевірки зазначив, що перевіркою не підтверджено факт продажу ТОВ «Аманд - М» обладнання на адресу ТОВ «КОМ - ЕКО - Борислав 2010».

На переконання податкового органу відсутність факту реального одержання (купівлі) ТОВ «Аманд - М» відповідного ідентифікованого товару (робіт, послуг) від інших СГ, відсутність власних чи орендованих основних засобів (складських приміщень), де мали б зберігатись залишки товару, засвідчує недійсність (неможливість) формування ним відповідного активу та доказує безтоварність введення в обіг ідентифікованого товару та нереальність здійснення ТОВ «Аманд - М» первинного постачання (продажу) товарів (робіт, послуг).

Проте, ці доводи відповідача суд оцінює критично і підкреслює, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Так, у п.110 рішення у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Європейський суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п. 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

Також чинне законодавство України покладає відповідальність на особу, яка вчинила порушення певних норм податкового законодавства, і не містить норм, які можуть бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Практика Європейського Суду з прав людини також підтверджує такий підхід до вирішення податкових спорів. Зокрема, у рішенні від 22.01.2009 року по справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії"(заява № 3991/03) ЄСПЛ зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказано позиція вже знайшла своє відображення і в практиці Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень.

Так, Верховний Суд України у своєму рішенні від 29.10.2010 року у справі № 21-14-а10 підтвердив, що несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Згідно з рішенням Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21.47а10 якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальності за негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Отже, платник податків не має повноважень та обов'язку відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання контрагентом його обов'язків із складення та подання податкової звітності, обов'язку сплати податку, а також вчинення інших дій, пов'язаних з провадженням господарської діяльності контрагента.

Якщо податковий орган володіє інформацією про такі зловживання зі сторони певної юридичної особи, він може вжити необхідних заходів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, такі заходи є неприпустимими за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь платника податків у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податків, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення.

За умови своєчасного та повного виконання платником податків своїх податкових обов'язків, неможливості з його сторони забезпечити дотримання контрагентом обов'язків щодо декларування та сплати податків, а також відсутності інформації про порушення контрагентом правил оподаткування, про які платник податків знав чи міг знати, останній не повинен нести відповідальність за наслідки не виконання постачальником його обов'язків.

Так, наведені ГУ ДФС у Львівській області аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між ТОВ «КОМ - ЕКО - Борислав 2010» та ТОВ «Аманд - М» щодо придбання товарів, послуг.

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як не доведено і правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагент позивача був ліквідований або припинив підприємницьку діяльність під час укладання та виконання договору.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п. 5 ст. 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначений договір було укладено з метою настання реальних обставин, а тому висновки, викладені в Акті перевірки, є помилковими.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно позивача та контрагента за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договір, укладений позивачем з даним товариством, до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсним.

Також суд вважає, що слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій. Не надано також здобутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач при вчиненні спірної господарської операції, а саме перед укладенням договору купівлі-продажу з метою запобігання укладенню правочинів з недобросовісними суб'єктами господарювання перевірив цивільну правоздатність і дієздатність ТОВ «Аманд - М», яке на час вчинення господарської операції було зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мало достатній об'єм правоздатності та трудових ресурсів для укладення спірної угоди.

Додатково відповідач вказує, що позивачем до перевірки не надано належним чином оформлених первинних документів, що підтверджуються реальність придбання у березні 2017 року операцій з ТОВ «Аманд - М», якими опосередковувався рух ТМЦ, а саме: транспортування ТМЦ (з вказанням адреси завантаження та розвантаження), виконання вантажно - розвантажувальних робіт, не надано сертифікатів походження, акти прийому - передачі, товарно-транспорті накладні, відсутні прізвища, ініціали, посади зі сторони ТОВ «Аманд - М» та ТОВ «КОМ ЕКО - Борислав 2010» у видатковій накладній.

Суд акцентує увагу на тому, що доводи відповідача про наявність недоліків фактично зводяться до відсутності реквізитів в одному (видатковій накладній) зі значної кількості первинних документах без зазначення в чому полягає дефектність усього переліку наданих позивачем первинних документів, що, в свою чергу, не може спростувати документального підтвердження господарських операцій.

Щодо інших зазначених доводів податкового органу, суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд зазначає, що відсутність сертифікатів походження придбаних товариством товарів не впливає на реальність господарських операцій, за результатами яких сформовані валові витрати та податковий кредит.

Щодо твердження відповідача, про те, що неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, свідчить про відсутність реальних господарських операцій суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14 жовтня 1997 року за № 363 з наступними змінами і доповненнями - ці Правила визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Ці Правила встановлюють, що товарно - транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Крім цього, оформлення товарно - транспортної накладної є обов'язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).

Судом встановлено, що позивач не являється учасником транспортного процесу по доставці товару, придбаного за умовами цього договору, не укладав жодних договорів про перевезення вантажу, згідно погоджених сторонами умов поставки, доставку товару здійснювали або самі контрагенти або найняті ними перевізники. Угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватись товарно-транспортними накладними.

Отже, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

Як встановив суд, господарська операція по купівлі обладнання для сміттєвоза спричинила реальні зміни майнового стану позивача, що підтверджується даними бухгалтерського обліку - проведенням Дт 631 Km 311 на суму 452 000,00 грн.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно зі ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняті відповідачем як суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права, що призвело до безпідставного збільшення податкового навантаження на платника податків. Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки по цій справі судовий збір сплачений позивачем у відповідному розмірі, то він підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 13.11.2017.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) за рахунок його бюджетних асигнувань 1695 (одна тисяча шістсот дев'яносто п'ять) гривень сплаченого судового збору на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ЕКО Борислав 2010» (адреса реєстрації: 82300, Львівська область, Дрогобицький район, м. Борислав, вул. Братів Лисиків, 8, адреса для листування: 79008, м. Львів, пл. Соборна, 12а/21, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.03.2018.

Суддя Р.М. Брильовський