Справа № 487/5795/17
Суддя: Біцюк А. В.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/5795/17
Провадження № 2-а/487/51/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі судді Біцюка А.В., за участю секретаря Попович В.Б., позивача ОСОБА_1, розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Миколаївській області та ОСОБА_2 патрульної поліції міста Миколаєва про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

02.11.2017 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Миколаївській області та ОСОБА_2 патрульної поліції міста Миколаєва про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що рухався на власному автомобілі ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 вулицею Кузнецька. На думку інспектора, позивач порушив вимоги пункту 8.7.3 е) ПДР України, а саме: проїхав перехрестя на червоне світло, за що передбачена відповідальність згідно ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення. Позивач вважає, що діяв правомірно та не порушував правил дорожнього руху, а вказана постанова про адміністративне правопорушення, складена відносно нього є незаконною. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримував в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача УПП в м. Миколаєві ОСОБА_3 до судового засідання не зявилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає, заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у Миколаївській області ДПП ОСОБА_4 до судового засідання не зявився, суду надав відзив на адміністративний позов, в якому зазначає, що під час патрулювання 25.10.2017 року інспектором Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції ОСОБА_5 разом з напарниками лейтенантом поліції ОСОБА_6 та ст. лейтенантом поліції ОСОБА_7 було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій автомобіля ЗАЗ 110307 з державним номерним знаком BE 7554 ВТ здійснив проїзд регульованого перехрестя вул. Садова з вул. Кузнецька на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 е) ПДР України. Після чого інспекторами було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу, згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Поліцейський ОСОБА_5, підійшовши до водія, ким виявився ОСОБА_1, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину зупинки і перевірки документів та попросив предявити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення пункту 8.7.3 е) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУПАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача. Після чого водію було розяснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок та строки оскарження постанови, а також наслідки несплати штрафу. Після чого інспектор винесла постанову та наклала стягнення на позивача в розмірі 425 (чотирьохсот двадцяти пяти) гривень, відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та вручено її копію. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте жодного доказу на обґрунтування своєї позиції до суду не надав. Вважає, що інспектор патрульної поліції врахував всі необхідні обставини при розгляді справи, та виніс постанову відповідно до чинного законодавства, а те, що особа не визнає факту правопорушення чи свою вину, не звільняє її від притягнення до відповідальності у випадку її обєктивної винуватості. Таким чином, постанова серії БР № 197485 від 25.10.2017 року у справі про адміністративне правопорушення винесена інспектором є обґрунтованою та законною. На підставі вищевикладеного просить суд у позові відмовити в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши обставини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

25.10.2017 року інспектором Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції ОСОБА_5 разом з напарниками лейтенантом поліції ОСОБА_6 та ст. лейтенантом поліції ОСОБА_7 було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій автомобіля ЗАЗ 110307 з державним номерним знаком BE 7554 ВТ здійснив проїзд регульованого перехрестя вул. Садова з вул. Кузнецька на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 е) ПДР України.

Інспекторами було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу, згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Поліцейський ОСОБА_5, підійшовши до водія, ким виявився ОСОБА_1, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину зупинки і перевірки документів та попросив предявити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення пункту 8.7.3 е) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУПАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Після чого водію було розяснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок та строки оскарження постанови, а також наслідки несплати штрафу. Після чого інспектор винесла постанову та наклала стягнення на позивача в розмірі 425 (чотирьохсот двадцяти пяти) гривень, відповідно до санкції статті.

Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та вручено її копію. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте жодного доказу на обґрунтування своєї позиції до суду не надав.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.7 ПДР світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

В п. 8.7.3 ґ) ПДР зазначено, що жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; піпункт е) цього ж пункту передбачає, що червоний сигнал світлофора, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно з п. 2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 16.8 ПДР встановлено, що Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Як вбачається з доказів наданих сторонами, водій наявність на перехресті працюючого світлофору та не виконав його вимоги про заборону проїзду перехрестя, хоча зобовязаний був це зробити і зупинити транспортний засіб відповідно до вимог пункту 8.7.3. ґ) у відповідності до вимог пункту 16.8 ПДР у знака 5.62, який знаходився на вказаному перехресті.

Доказом вчинення адміністративного правопорушення за заначених у оскаржуваній постанові обставинах, також є відео з місця зупинки транспортного засобу, в якому водій пояснював, що не міг зупинитись на перехресті та проїхав його на забороняючий сигнал світлофору, оскільки обрана ним швидкість не давала можливості зупинитись без створення аварійної ситуації.

Відповідно до пунктів 2.3 б) та 12.1. ПДР водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Тобто саме на водії лежить обов'язок обрати таку швидкість руху, щоб мати можливість виконувати вимоги правил дорожнього руху з урахуванням дорожньої обстановки.

Виходячи з наведеного, пояснення водія щодо неспроможності зупинитись на забороняючий сигнал світлофора до уваги не приймаються, оскільки саме водій повинен обрати таку швидкість руху, щоб було дотримано усіх вимог правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Окрім того, необхідно враховувати положення ч. 1 ст. 77 КАС України відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Стороною відповідача були надані до суду докази по справі: письмовий рапорт патрульного, відеозаписи з нагрудного відеореєстратора. При цьому позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте жодного доказу на обґрунтування своєї позиції до суду не надав.

Відповідно до п. 5 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення враховує наступні факти:

1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи;

2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Також відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення мають враховуватися характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що помякшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі, тому слід вважати, що стягнення було накладено правомірно та у відповідності до вимог КУпАП.

З вище вказаного слідує, що інспектор патрульної поліції врахував всі необхідні обставини при розгляді справи, та виніс постанову відповідно до чинного законодавства, а те, що особа не визнає факту правопорушення чи свою вину, не звільняє її від притягнення до відповідальності у випадку її обєктивної винуватості.

За такого суд приходить до висновку, що постанова серії БР № 197485 від 25.10.2017 року у справі про адміністративне правопорушення винесена інспектором патрульної поліції відносно ОСОБА_1за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП є обґрунтованою та законною, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Миколаївській області та ОСОБА_2 патрульної поліції міста Миколаєва про скасування постанови про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню.

Враховуючи зазначене вище, керуючись ст.ст. 9, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_8 у задоволенні позову до Головного управління національної поліції в Миколаївській області та ОСОБА_2 патрульної поліції міста Миколаєва про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР №197485 від 25.10.2017р.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 05.03.2018 року.

Суддя Біцюк А.В.