Справа № 500/1285/18
Суддя: Швець В. М.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/1285/18
Провадження № 2-а/500/58/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Кузьменко О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл адміністративну справу за позовом Ізмаїльського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

6 березня 2018 року Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернувся до суду з позовом та просить: примусово видворити з України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернути рішення до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 6 березня 2018 року в ході проведення профілактичних заходів з протидії нелегальній (незаконній) міграції за адресою: вулиця Північна, 13, село Озерне, Ізмаїльського району, Одеської області, було виявлено особу - громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на території України знаходиться з порушенням правил перебування в Україні, тобто проживання за документами термін дії яких закінчився, а також ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування. Тому позивач просить прийняти рішення про видворення відповідача за межі території України. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідач громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного.

Згідно з ч.4 ст.46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Судом встановлено, що 06.03.2018 року за адресою: вул. Північна, 13, с. Озерне, Ізмаїльського р-ну, Одеської обл. було виявлено особу громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 В результаті проведеної перевірки наявних документів у Відповідача було встановлено, що громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 перетнув кордон легально, пішки 06.07.2016 року через пункт пропуску «Рені» по міграційній картці та паспорту громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 В15013389 від 23.07.2014 року. Також, при собі він мав паспорт громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 для виїзду за кордон А 2549830 виданий 09.08.2006 року 00 CHISINAU з терміном дії до 09.08.2016 року. На теперішній час відповідач на території України знаходиться з порушенням правил перебування в Україні, тобто проживання за документами термін дії яких закінчився, а також ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування. 16.08.2017 року за порушення ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося в порушенні правил перебування в Україні, тобто проживання за документами термін дії яких закінчився та ухилення від виїзду з України після закінчення строку перебування, у відношенні відповідача, було складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою від 16.08.2017 року про накладання адміністративного стягнення, на відповідача, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850грн. 16.08.2017 року позивачем у відношенні відповідача було прийнято Рішення про примусове повернення його в країну походження №21, та зобовязано його покинути територію України до 25.08.2017 року. Станом на 06.03.2018 рік відповідач адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850грн. не виконав, Рішення про примусове повернення в країну походження не виконав. Враховуючи викладене Відповідач з 04.10.2016 року знаходиться на території України без правових підстав.

Відповідно до ч. З ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 3 розділу І Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу III Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)...».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Частиною 15 стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2-14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «...іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статті 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», Постанови №1 Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 25.06.2009 року, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському чи принизливому поводженню з боку влади країни, куди він видворяється.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Положення ст.6 КАС України передбачає, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави..

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Із змісту статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України відомо, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відносно громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2 обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

З матеріалів адміністративної справи можна дійти висновку, що відповідач реалізуючи свої права та свободи, міг встановленим порядком іммігрувати в Україну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально перебувати на території України, відповідач вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб. Знаючи, що під час досягнення своєї мети, він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство України, відповідач умисно пішов на вчинення правопорушень.

Отже, громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2, порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до вимог частини 1 статті 30 цього ж Закону підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов Ізмаїльського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2 до країни походження підлягає задоволеню.

У відповідності до пункту 3 частини 2 статті 371 КАС України дану постанову, як вважає суд слід звернути до негайного виконання.

Керуючись ст.ст.26,30,31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст.2,6,9,72-77,241-246,250,251,255,257,288 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Ізмаїльського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до країни походження відповідно до п.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено, підписано та вручено 7 березня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_6