Справа № 754/9477/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/9477/17 Суддя (судді) першої інстанції: Галась Ірина Анатоліївна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В., суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року (повний текст виготовлено 20 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві щодо застосування у 2017 році показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2007 рік в розмірі 1197,91 грн. при переведенні позивача з пенсії за вислугу років, призначеної 04 листопада 1996 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», - неправомірними, такими, що порушують право позивача як громадянина України на соціальний захист у законних розмірах;

зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.25, ч.1 ст.27, ч.ч.1,2 ст.40, п.1 ч.1 ст.45, а.2ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015, 2016 роки в розмірі 3764,40 грн., залишивши незмінними індивідуальні коефіцієнти та доплату із попереднього розрахунку, а саме: коефіцієнт страхового стажу =0,53325, індивідуальний коефіцієнт, обчислений із заробітної плати (після оптимізації шляхом виключення періоду з 01 липня 2000 року до 31 грудня 2002 року із підрахунку заробітної плати) = 5,95008, доплату за понаднормативний стаж за 4 роки - 52,48 грн., а також забезпечити в подальшому виплату пенсії відповідно до Закону.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково:

визнано неправомірними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік;

зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, починаючи з 01 липня 2017 року з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно встановлено обставини справи. Зокрема, позивач посилається на те, що при перерахунку його пенсії повинні залишитись незмінними індивідуальні коефіцієнти та доплати з попереднього розрахунку, а також те, що позовна вимога про зобов'язання виплачувати пенсію у майбутньому підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у період з 04 листопада 1996 року по 30 червня 2017 року позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

02 червня 2017 року позивача знято з обліку Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, що підтверджується атестатом №5276.

23 червня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, позивачу призначено пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік, з коефіцієнтом стажу - 0, 39500. Коефіцієнтом стажу з урахуванням кратності 1.35 - 0,53325, доплати за понаднормовий стаж - 52, 48000, доплати згідно з ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за понаднормовий стаж - 52, 48 грн..

Листом від 07 липня 2017 року відповідач повідомив позивачу, що оскільки позивач звернувся з заявою щодо переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком 23 червня 2017 року, управлінням проведено розрахунок пенсії з урахуванням показника заробітної плати (доходу) в середньому на одну особу в цілому по Україні за 2007 рік в розмірі 1197,91 грн., у відповідності до Закону України «Про заходи щодо забезпечення реформування пенсійної системи». Відповідач зазначає, що такий розрахунок пенсії відповідає чинному законодавству.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, при призначенні пенсії за вислугу років показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується в силу вимог зазначеного Закону, адже основою доходу у цьому разі є грошове забезпечення.

Крім вказаного, суд дійшов висновку, що вимога про виплату недорахованих коштів та забезпечення в подальшому здійснювати виплату пенсії, починаючи з 01 липня 2017 року, тобто різниці між перерахованою та фактично виплаченою пенсією задоволенню не підлягає, оскільки право позивача підлягає захисту шляхом покладення обов'язку на відповідача здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії та виплачувати пенсію в перерахованому розмірі, починаючи з 01 липня 2017 року. Щодо вимоги позивача у частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням конкретно розрахованих ним коефіцієнтів страхового стажу, судом зазначено, що здійснення таких розрахунків у встановлених законом вимогах це є виключно прерогатива органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Системний аналіз тексту рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги дає підстави для висновку про те, що предметом перегляду у апеляційному порядку є виключно позовні вимоги щодо перерахунку та виплати позивачу пенсії за віком, залишивши незмінними індивідуальні коефіцієнти та доплату із попереднього розрахунку, а саме: коефіцієнт страхового стажу =0,53325, індивідуальний коефіцієнт, обчислений із заробітної плати (після оптимізації шляхом виключення періоду з 01 липня 2000 року до 31 грудня 2002 року із підрахунку заробітної плати) = 5,95008, доплату за понаднормативний стаж за 4 роки - 52,48 грн., а також забезпечення в подальшому виплату пенсії.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Тому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше.

Отже, для визначення розміру пенсії позивача, повинні застосовуватись формули, які використовуються при призначені пенсії вперше за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а не формули які використовуються при переході з одного виду пенсії призначеної за даним законом, на інший.

А тому при призначенні позивачу пенсії за віком застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016 роки, а не показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (К/9901/1071/17) у справі №465/5246/17.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Так, у спірних правовідносинах позивачу призначено пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік, з коефіцієнтом стажу - 0, 39500. Коефіцієнтом стажу з урахуванням кратності 1.35 - 0,53325, доплати за понаднормовий стаж - 52, 48000, доплати згідно з ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за понаднормовий стаж - 52, 48 грн..

Протиправність застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік встановлена судом першої інстанції та не підлягає перегляду у апеляційному порядку у силу вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовних вимог у частині зобов'язання відповідача при перерахунку пенсії позивача застосовувати індивідуальні коефіцієнти та доплати з попереднього розрахунку, а зобов'язання виплачувати пенсію у майбутньому, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній станом на дату постановлення рішення суду першої інстанції), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, а позивачу при зверненні до суду із позовом до суб'єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства слід довести попереднє виникнення між сторонами у справі публічно-правових відносин та порушення своїх прав.

Водночас, позивачем не заперечується той факт, що при обрахунку його пенсії за віком відповідачем застосовано індивідуальні коефіцієнти та доплати: коефіцієнт стажу - 0, 39500, коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1.35 - 0,53325, доплата за понаднормовий стаж - 52, 48000, доплата згідно з ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за понаднормовий стаж - 52, 48 грн.

Більш того, застосування таких коефіцієнтів та доплат відповідачем у межах спірних правовідносин не заперечується.

Отже, у даній справі не встановлено факту порушення прав позивача щодо незастосування відповідачем при обрахунку пенсії індивідуальних коефіцієнтів та доплат.

Передчасне задоволення таких вимог суперечить основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Так, захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у частині зобов'язання врахувати при здійсненні перерахунку індивідуальні коефіцієнти та забезпечити виплату пенсії у майбутньому.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 05.03.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна, А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.