Справа № П/811/1800/17
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 березня 2018 рокусправа № П/811/1800/17
головуючий суддя І інстанції - Петренко О.С.,

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Іванова С.М.

судді: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року у справі № П/811/1800/17 (постанова прийнята в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача вих. № Д-13923/0-1040/0/6-17 від 01.08.2017 року у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Якимівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області;

- зобов'язати відповідача видати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Якимівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області (вих. № Д-13923/0-10340/0/6-17 від 01.08.2017р.) у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 1,5 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Якимівської сільської ради Маловиськівського району Кіровоградської області

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства, на території Якимівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд, здійснюючи захист прав позивача, не вжив реальних заходів для фактичного захисту прав ОСОБА_1, адже при повторному розгляді заяви відповідач надає відповіді, які явно виходять за межі вимог законодавства. Зауважено, що Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, не є частиною українського національного законодавства.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останнього.

Заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 04.07.2017 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Якимівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с.13).

До вказаної заяви позивачем додані: викопіювання з публічної кадастрової карти України, з зазначенням розташування бажаного місця земельної ділянки та її орієнтовний розмір; копія паспорта громадянина та ідентифікаційного коду, погодження сільської ради (а.с. 9-13).

В свою чергу, Головне управління Держгеокадастру України у Кіровоградській області листом 01.08.2017 р. № Д-13923/0-10340/0/6-17 повідомило позивача, що бажане місце розташування земельної ділянки зазначене на графічних матеріалах не входить до переліку земельних ділянок, оприлюднених на офіційному сайті Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (а.с.14).

Незгода з відмовою відповідача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовив позивачу з непередбачених законом та не підтверджених документально підстав, разом з тим, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу державної влади, тому належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов'язання відповідача повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 9 статті 118 цього Кодексу, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України унормовано, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами частини 3 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи і як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачем до відповідача було подано відповідну заяву із наданням відповідних графічних матеріалів до неї із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Разом з тим, Головне управління Держгеокадастру України у Дніпропетровській області листом від 01.08.2017 року № Д-13923/0-10340/0/6-17 повідомило позивача, що місце розташування об'єкта не відноситься до переліку земельних ділянок, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Кіровоградської області (а.с.14). При цьому у запереченнях до адміністративного позову відповідачем також зазначено, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки також мотивована тим, що масштаб та якість графічних матеріалів не дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, землевпорядної та містобудівної документації (а.с.25).

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що прийняте відповідачем рішення, оформлене у вигляді листа, не містить посилань на те, в чому саме проявились відповідні порушення щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, та яким саме нормативно-правовим актам не відповідають подані позивачем документи.

Разом з тим, посилання відповідача, що на поданих позивачем до клопотання графічних матеріалах масштаб та якість останніх не дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень, визнаються колегією суддів апеляційного суду безпідставними та необґрунтованими, адже вказані графічні матеріали містять чітке посилання на межі розташування бажаної земельної ділянки та кадастровий номер останньої, що дозволяє суб'єкту владних повноважень встановити її точне місцезнаходження (а.с.12).

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача погодити проект землеустрою, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини другої ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, від так завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Окрім того, Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 р. № П-278/10 "Про визнання протиправними дій при прийнятті Постанови Верховної Ради України в частині призначення чергових виборів голови міської ради" встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду щодо необґрунтованості відмови, викладеної в листі № Д-13923/0-10340/0/6-17 від 01.08.2017 р.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити на тому, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними дії відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року у справі № П/811/1800/17 - залишити без задоволення.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку у відповідності до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 березня 2018 року.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко