Справа № 806/450/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Житомир справа № 806/450/18

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001) про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на заяву від 05.01.2018,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в невиконанні п.7 розділу ІІІ, п.1 розділу V Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2017 №512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" в частині не направлення виконавчого документа до відповідного органу державної виконавчої служби за пунктом п.1 заяви від 05.01.2018;

- визнати неправомірними бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в невиконанні вимог Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про інформацію" в частині ненадання інформації про підсумки розгляду заяви та прийняте рішення за п.2 заяви від 05.01.2018

В обґрунтування позову зазначає, що керуючись вимогою п.7 розділу ІІІ, п.1 розділу V Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2017 №512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" 05 грудня 2017 року звернувся до відповідача та просив вирішити питання про направлення виконавчого документа до відповідного органу державної виконавчої служби, сповістити про підсумки розгляду заяви та прийняте рішення та враховуючи неправомірну складову у діях боржника - витребувати у боржника - Головного Управління національної поліції в Житомирській області копії документів відповідного рішення суду. Однак, відповідач, порушуючи вимоги Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про інформацію", не сповістив про підсумки розгляду заяви від 05.12.2017 та прийняте рішення. Позивач вважає, що відповідач не виконав вимоги, викладені в заяві від 05.12.2017, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2018 відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи (а.с.2-3).

02.03.2018 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Зазначає, що державний виконавець діяв у межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

05 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі №806/293/17. Керуючись вимогою п.7 розділу ІІІ, п.1 розділу V Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2017 №512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень", просить вирішити питання про направлення виконавчого документа до відповідного органу державної виконавчої служби; сповістити про підсумки розгляду заяви та прийняте рішення; враховуючи неправомірну складову у діях боржника - витребувати у боржника - Головного Управління національної поліції в Житомирській області копії документів відповідно рішення суду (а.с.7).

21 січня 2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Канцедалом О.О., розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого листа №806/293/17, виданого Житомирським окружним адміністративним судом 15 червня 2017 року та прийнято рішення у вигляді повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (а.с.8). Повертаючи виконавчий документ стягувачеві, державний виконавець посилається на пункт 10 частини четвертої статті 4 Закону та зазначає, що виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Позивач вважає, що відповідач не виконав вимоги, викладені в заяві від 05.12.2017, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.5 Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.1 ст.24 Закону, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Суд відмічає, що за загальним правилом, у разі відсутності умов, наведених у ст. 25 Закону, підвідомчість виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби визначається за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження надано стягувачу лише у разі підвідомчості виконавчого провадження одночасно кільком органами державної виконавчої служби, тобто тоді, коли вчинення виконавчих дії щодо виконання рішення на певній території відноситься до функцій кількох органів державної виконавчої служби.

Відповідно до п.3 розд. І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 20.07.2017 №2314/5, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Інструкція), органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Підвідомчість цих органів державної виконавчої служби встановлена пунктом 4 розд. І вказаної Інструкції.

Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини. На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувачем подається окрема заява про примусове виконання рішення.

Приписами п.7 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що до відкриття виконавцем виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону).

Порядок передачі виконавчого документа здійснюється в порядку, встановленому розділом V цієї Інструкції.

Пунктом 1 розділу V Інструкції визначено, що у випадку, передбаченому абзацом першим пункту 7 розділу ІІІ цієї Інструкції, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження заяви стягувача виносить постанову про передачу виконавчого документа відповідному органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю, зазначеному у заяві стягувача.

У випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 розділу ІІІ цієї Інструкції, передача виконавчого документа від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби здійснюється на підставі письмового доручення начальника цього відділу.

Питання про передачу виконавчого документа іншому органу державної виконавчої служби вирішується начальником органу державної виконавчої служби вищого рівня (про передачу виконавчого документа з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - директором цього Департаменту), про що виноситься відповідна постанова (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 6 цього розділу).

Аналізуючи вищезазначені норми суд приходить до висновку, що передача виконавчого документу відповідному органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю є правом, а не обов'язком державного виконавця. Крім того, стягувач у своїй заяві повинен вказати відповідний орган державної виконавчої служби або приватного виконавця, до якого повинен бути переданий виконавчий документ.

Частиною 4 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

21.01.2018 державним виконавцем прийнято процесуальне рішення у формі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с.8).

Повертаючи виконавчий документ стягувачеві, державний виконавець посилається на пункт 10 частини четвертої статті 4 Закону "Про виконавче провадження" та зазначає, що виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Вказує, що боржником є Головне управління Національної поліції у Житомирській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В адміністративному позові позивачем ставиться питання про визнання бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині ненадання позивачу інформації про підсумки розгляду його заяви від 05.12.2017 та прийняття рішення позиву інформацію про підсумки розгляду його заяви від 05.12.2017, посилаючись на Закон України "Про звернення громадян" та ЗУ "Про інформацію".

Суд вважає такі позовні вимоги безпідставними, враховуючи, що 05 грудня 2017 року позивачем до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була подана заява в порядку звернення до примусового виконання виконавчого документу, (а.с.7), а не відповідно до Законів України "Про звернення громадян" та "Про інформацію".

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження", у відповідності до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 20.07.2017 №2314/5).

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1. Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул.Городецького 13, м.Київ, 01001. Код ) про визнання неправомірними бездіяльність, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на заяву від 05.01.2018 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти з дня його підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович