Справа № 826/3161/16
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3161/16 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2018 року (повний текст виготовлено 10 січня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив стягнути з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку, з урахуванням підвищення посадового окладу, за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2007 по 01.05.2010 у розмірі 95 868,04 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2018 року закрито провадження у справі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, заявником подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, позивач вказує на те, що питання стягнення середнього заробітку з урахуванням підвищення посадового окладу судом не розглядалось.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що судами розглядались спори між позивачем та відповідачем щодо його звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року, з урахуванням отриманої допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів та з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів.

Зокрема, у справі № 2а-4477/09/2670 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Міністерства регіонального розвитку та будівництва України, Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2010 року вирішено, крім іншого:

визнати протиправним та скасувати наказ № 49 «о/с» від 01 лютого 2007 року про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України;

стягнути з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року в сумі 118 104,00 гривень.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року змінено рішення судів попередніх інстанцій, а саме: абзац третій резолютивної частини постанови суду викладено в наступній редакції: «Стягнути з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року, з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів»; виключено з резолютивної частини постанови суду четвертий абзац щодо визнання звільненим ОСОБА_2 з роботи з 01 травня 2010 року на підставі пункту 3 статті 30 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби, та доповнено резолютивну частину постанови суду абзацом наступного змісту: «Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, з 01 лютого 2007 року».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року у справі №2а-4477/09/2670 встановлено спосіб виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року щодо стягнення з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року, з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів, шляхом визначення суми, що підлягає стягненню, у розмірі 149 161,22 грн..

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року у справі № 826/1296/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, стягнуто з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2010 року по 02 квітня 2015 року в розмірі 262981,59 грн.

У справі №826/17599/15 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року в вирішено стягнути з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період квітень-жовтень 2015 року (включно) у розмірі 48408,29 грн.

Вважаючи, що при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу не враховано підвищення посадових окладів, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив про наявність судових рішень, які набрали законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, які є аналогічними тим, що розглядаються у межах даної адміністративної справи.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається зі змісту зазначеного положення, для застосування вказаної підстави для закриття провадження, постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, мають бути винесені за результатами розгляду спору:

1) між тими самими сторонами;

2) що стосується одного й того самого предмету;

3) позов у справі заявлений з тих самих підстав.

Так, справи №2а-4477/09/2670, № 826/1296/15 та №826/17599/15 розглядались судами за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Тобто, спір у справах №2а-4477/09/2670, № 826/1296/15 та №826/17599/15 та справі, що розглядається, виник між тими ж сторонами.

У справах №2а-4477/09/2670, № 826/1296/15 та №826/17599/15, крім іншого, розглядалось питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у тому числі і за періоди: з 01 лютого 2007 року по 01 березня 2010 року, з 01 травня 2010 року по 02 квітня 2015 року, квітень-жовтень 2015 року (включно).

Тобто, предмет спору у справах №2а-4477/09/2670 та №826/17599/15 та справі, що розглядається, є аналогічним.

Щодо підстав позову у справа №2а-4477/09/2670, № 826/1296/15 та №826/17599/15 та справі, що розглядається, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Тобто, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді.

Як вбачається з тексту судових рішень у справі №2а-4477/09/2670, суди, крім іншого, розглядали питання про стягнення середнього заробітку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір у справах №2а-4477/09/2670, № 826/1296/15 та №826/17599/15 та у справі, що розглядається, є спором між тими з сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Системний аналіз доводів позивача та позовних вимог дає підстави для висновку про те, що останній, фактично, просить переглянути порядок обрахунку суму стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що здійснено у справах №2а-4477/09/2670, № 826/1296/15 та №826/17599/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою потворного слухання справи і постановлення нового рішення.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2018 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 05.03.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна, А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.