Справа № 369/12486/17
Суддя: Ковальчук Л. М.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/3/18
Рішення

іменем України

06.02.2018 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Котенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, безпосередній учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серія А № 068418 від 24 листопада 1996 року, інвалід 2-ї групи, а також учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до експертного висновку Міністерства охорони здоровя України від 27 жовтня 2005 року (довідка Сер. КНО-1 № 169069) вбачається, що він отримав захворювання, яке повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Розпорядженням начальника АТП 31044 № 65 від 30 червня 1986 року, на підставі розпорядження Київського обласного управління пасажирського автотранспорта та телефонографії № 06/142 від 13 червня 1986 року його було відкомандировано у м. Чорнобиль.

Згідно вказаного розпорядження він був задіяний у ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС у період з 01 липня 1986 року по 07 липня 1986 року.

Листом на вих. № 2316 від 01 вересня 2017 року йому було повідомлено про неможливість видачі посвідчення інваліда війни, оскільки відсутні документи про залучення його до формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до вимог нормативно-правових документів з питань Цивільної оборони колишнього СРСР, які діяли на момент аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема наказів заступника Міністра оборони СРСР начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року, цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а до їх складу, в обовязковому порядку зараховувалось все працездатне населення, в тому числі: чоловіки віком від 16 до 60 років, та жінки віком від 16 до 55 років.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Позивач ОСОБА_1 вважає дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни неправомірними та протиправними.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни; зобовязати ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області встановити статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду від представника позивача надійшла заява, в якій представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, розгляд справи просила проводити у її відсутності та відсутності позивача.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не зявився, про дату, час місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому просив розгляд справи провести у відсутності представника відповідача. В даному відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що правовою підставою для надання особі статусу інваліда війни є одночасно наявність двох умов: особа повинна була залучена до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; їй встановлено статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, повязаних з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. В ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь формування, що створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялися у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств. У відзиві відповідач зазначив про те, що позивач ОСОБА_1 дійсно брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є інвалідом 2 групи, але відсутні будь-які належні та допустимі докази про те, що ОСОБА_1 брав участь у складі формувань Цивільної оборони, що є необхідною умовою для надання особі статусу інваліда війни з підстав, що є необхідною умовою для надання особі статусу інваліда війни з підстав, передбачених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 068418, виданого Київською облдержадміністрацією 24 жовтня 1996 року. Як вбачається з Вкладки за № 160538 до посвідчення серії А № 068418 позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивачу ОСОБА_1 з 09 жовтня 2005 року встановлено 2 групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується витягом з акту огляду МСЕК (Сер. КИО-1 № 189069).

Як вбачається з висновку Міністерства охорони здоровя України від 27 жовтня 2005 року (довідка Сер. КНО-1 № 169069) ОСОБА_1 отримав захворювання, яке повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації з відповідною заявою про встановлення йому статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни, за результатами розгляду якої листом ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації за № 2316 від 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у встановлені статусу інваліда війни та видачі посвідчення.

Відповідно до частини першої ст. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 28.02.1991 року № 796-XII, закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п. 9 частини першої ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 2 частини першої ст. 9 Закону № 796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог п. 4 частини першої ст. 11 Закону № 796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з частиною першою ст. 12 Закону № 796-XII, причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 13 Закону № 796-XII, держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пп. 1, 4 частини першої ст. 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1; особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, цей Порядок регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи; посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Згідно з п. 10 Порядку, видача посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання; посвідчення видаються, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 працював на час аварії на ЧАЕС у 1986 році та приймав безпосередню участь у невоєнізованих формуваннях цивільної оборони по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Оскільки з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено наявність у позивача ОСОБА_1 інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, тому на підставі п.9 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є всі правові підстави вважати, що позивач належить до інвалідів війни та має право на встановлення йому статусу інваліда війни.

Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 року затверджено Положення «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», й відповідно до п.10 вказаного Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертизи про групу та причини інвалідності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини першої ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Усупереч наведеній нормі управлінням праці та соціального захисту населення Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації не доведено правомірність відмови ОСОБА_1 у встановленні йому статусу інваліда війни.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправною відмову відповідача у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни, задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

Щодо заявлених позивачем вимог про зобов'язання відповідача встановити йому статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення, суд відмовляє в їх задоволенні, з наступних підстав.

Слід зазначити, що питання, пов'язані з встановленням статусу учасника війни вирішуються відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 1996 року № 458 «Про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни» та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Порядок діяльності комісій щодо встановлення статусу учасника війни регламентується Типовим положенням про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженим Наказом Міністерства соціального захисту населення України від 30 травня 1996 року № 79.

Згідно п. 2 Положення № 302 визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Статус учасника війни особам, зазначеним у п. 1 Типового положення, встановлюється відповідними комісіями за місцем перебування громадянина на пенсійному обліку або за місцем роботи.

Таким чином, встановлення особі статусу інваліда війна є виключною компетенцією згаданих комісій.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України, не вправі втручатися у діяльність суб'єкта владних повноважень. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства. Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд не вправі зобов'язувати відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області встановлювати позивачу статус інваліда війна та видати відповідне посвідчення.

Разом з тим, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язати відповідача переглянути рішення про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі йому посвідчення інваліда війни. Вказаний спосіб судового захисту буде належним та достатнім для відновлення порушеного права позивача.

Керуючись ст. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 4, 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. ст. 2, 5, 77, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни згідно з вимогами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язати ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення йому статусу інваліда війни і видачі посвідчення інваліда війни згідно з вимогами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за результатами розгляду якої ухвалити відповідне рішення.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ковальчук Л.М.