Справа № 761/734/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 761/734/17 Суддя першої інстанції: Волошин Василь Олександрович
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Аліменка В.О., Кобаля М.І., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 21 листопада 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 10-ї роти 6 батальйону Управління патрульної поліції м. Києва капрала поліції Іващенка Сергія Леонідовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

10.01.2018 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Поліцейського 10-ї роти 6 батальйону Управління патрульної поліції м. Києва капрала поліції Іващенка Сергія Леонідовича, в якому просив: визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень - відповідача, викладені у постанові серії АР № 847692 від 31 грудня 2016р. про накладення адміністративного стягнення та скасувати зазначену постанову.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, під час руху ним не було порушено правил дорожнього руху, оскільки наближаючись до повороту на вул. Герцена при під'їзді до світлофора зелена стрілка світлофора, що дозволяла поворот на вул. Герцена, почала миготіти, однак зупинятися на роздоріжжі було запізно і він проїхав на цей знак, зупинившись через 50 метрів перед наступним світлофором, на якому на той час загорілося червоне світло. Після того як на світлофорі загорілося зелене світло, він продовжив рух і був негайно зупинений відповідачем, який склав постанову про порушення позивачем п. 8.7.3 ПДР України - рух на забороняючий сигнал світлофора. На думку позивача його було притягнуто до відповідальності з недотриманням встановленого порядку; вищезазначена постанова прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 21 листопада 2017 р. позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення не підтверджено.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України, не погодившись з рішенням суду, подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законом, оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм КУАП.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

З 15.12.2017 набрав законної сили Кодекс адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Відповідно до п.10 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 31.12.2016 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та Поліцейським 10-ї роти 6 батальйону Управління патрульної поліції м. Києва капралом поліції Іващенком Сергієм Леонідовичем винесено постанову серії АР № 847692, якою накладено на позивача стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Постанова вмотивована тим, що водій ОСОБА_1 31 грудня 2016р. о 10:15 год. рухаючись на автомобілі НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Герцена, 4 здійснив рух на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.п. 8.7.3 ПДР України.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - «Правила дорожнього руху»).

Підпункт п. 8.7.3 «в» ПДР України встановлює, що зелений миготливий сигнал світлофору дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.»

У відповідності до п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху сигнали світлофора мають такі значення: сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків; вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Згідно вказаного пункту Правил дорожнього руху сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при увімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої (лівої) смуги руху за умови надання переваги в русі іншим його учасникам.

З аналізу вказаних норм вбачається, що пункт 8.7.3. Правил дорожнього руху не у всіх випадках забороняє проїзд перехресть на заборонений сигнал світлофору.

Частиною першою статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Проте, складаючи протокол про адміністративне правопорушення, відповідачем помилково встановлена наявність адміністративного правопорушення, що відповідає п. 8.7.3 Правил дорожнього руху.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач ні на червоний, ні на миготливий червоний, ні на два червоних миготливих сигнали світлофора не здійснював рух, тому вказаний у постанові пункт 8.7.3 ПДР України, який на думку відповідача, був порушений позивачем, не має відношення до порушення, визначеного пунктом 8.7.3 ПДР України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова серії АР № 847692 від 31 грудня 2016 р. про накладення адміністративного стягнення містить невірну кваліфікацію дій ОСОБА_1, отже винесена Поліцейським 10-ї роти 6 батальйону Управління патрульної поліції м. Києва капрала поліції Іващенком Сергієм Леонідовичем безпідставно і протиправно.

Відповідно до частин першої, другої та шостої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Водночас згідно з частинами першою, другою, четвертою та п'ятою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Аргументи апелянта, що відповідач був позбавлений можливості надати переконливі докази на правомірність прийняття постанови про адміністративне правопорушення, так як їх не було повідомлено належним чином про розгляд справи судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки до апеляційної скарги також не було надано доказів на спростування зазначеного, не надано доказів скоєння позивачем правопорушення зазначеного у постанові від 31 грудня 2016р., в порядку ст. 251 КУпАП, а саме щодо фіксування зазначених подій технічними приладами, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, чи інших документів.

Натомість, позивачем було надано до суду запис відеореєстратора, який було встановлено в автомобілі позивача, з якого вбачається, що 31 грудня 2016р. о 10:15 год., керуючи автомобілем позивач виконуючи маневр повороту цього автомобіля з вул. Мельникова на вул. Герцена в м. Києві був здійснений під час дії зеленого миготливого сигналу додаткової секції світлофора, яка вказувала поворот на вул. Герцена. На наступному світлофорі загорівся червоний забороняючий сигнал і автомобіль, керований позивачем зупинився, пропускаючи пішоходів. Після загорання зеленого сигналу автомобіль продовжив рух і був зупинений патрульними поліції.

Доводи апелянта, що їх завчасно належним чином не було повідомлено про дату та час розгляду справи, в силу статті 200 КАС України (в редакції станом на час розгляду даного питання судом першої інстанції) не заслуговують на увагу, оскільки зазначене не є підставами для скасування правильного по суті рішення суду.

Отже, доводи апелянта не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Крім того, безпідставними є твердження апелянта про те, що суд забов`язаний був залучити до справи Департамент патрульної поліції у якості третьої особи, оскільки відповідач є посадовою особою даного Департаменту, як самі зазначають апелянти, а положення КАС України не містять положень щодо зобов'язання залучати до справи самі органи відносно посадових осіб яких виникає спір. Разом з тим, всі матеріали, зокрема повістки, надсилалися судом першої інстанції на адресу Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, що є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо вирішення питання про стягнення судового збору з Державного бюджету України у розмірі 1280 грн., оскільки фактично позивачем він був сплачений, хоча й помилково, та відповідно до ст. 94 КАС України (в редакції на час прийняття рішення судом першої інстанції) суд присудив всі здійсненні стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, витрати за рахунок Державного бюджету України, а не з відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, враховуючи особливості спору.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 21 листопада 2017 р.- залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 21 листопада 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 10-ї роти 6 батальйону Управління патрульної поліції м. Києва капрала поліції Іващенка Сергія Леонідовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

В.О. Аліменко

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Аліменко В.О.