Справа № 2-а-1685/11
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2018 року

Київ

справа №2-а-1685/11

адміністративне провадження №К/9901/5210/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року (головуючий суддя - Мікула О.І., судді Курилець А.Р., Кушнерик М.П.,)

у адміністративній справі № 2-а-1685/11 за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова (далі - Управління) про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 12 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників на роботах зі шкідливими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 та зобов'язано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників на роботах зі шкідливими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 (далі - Список № 2).

Управління звернулося до суду з заявою про роз'яснення вказаного судового рішення, оскільки судом не зазначено початкової та кінцевої дати призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 28 квітня 2014 року заяву задоволено частково. Роз'яснено резолютивну частину постанови Залізничного районного суду міста Львова від 12 жовтня 2011 року у справі № 2-а-1685/11 - призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 1 вересня 2011 року. В іншій частині відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції в частині дати призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 скасовано та постановлено нове, яким визначено дату призначення пенсії позивачу - 7 червня 2011 року. В іншій частині залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням апеляційного суду позивач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, звернувся з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким встановити дату призначення пенсії - 21 жовтня 2007 року.

Відповідач своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції після 15 грудня 2017 року) передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність роз'яснення постанови Залізничного районного суду міста Львова від 12 жовтня 2011 року, вказавши, що позивачу необхідно призначити пенсію з дати відкриття провадження у справі, тобто з 1 вересня 2011 року. Що ж стосується кінцевої дати призначення пенсії зазначив, що вона не може бути визначена, оскільки нарахування та виплата пенсії здійснюється безстроково.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для визначення кінцевої дати призначення пенсії позивачу, оскільки вирішуючи питання про призначення пенсії за віком, суд не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення її нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві. Однак, не погодився з датою з якої необхідно призначити позивачу пенсію, а тому посилаючись на положення статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та встановлену у справі дату подання позивачем заяви про призначення пенсії визначив, що пенсію позивачу необхідно призначити з цієї дати, тобто, з 7 червня 2011 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду виходячи з наступного.

Як встановлено судами, постановою Залізничного районного суду міста Львова від 12 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року, визнано протиправними дії Управління щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та зобов'язано призначити таку пенсію. При цьому судами встановлено, що до органів пенсійного фонду заяву про призначення пенсії за віком позивач подав 07 червня 2011 року.

До суду першої інстанції Управлінням подано заяву про роз'яснення постанови Залізничного районного суду міста Львова від 12 жовтня 2011 року в частині дати, з якої необхідно призначити пенсію.

Підстави та порядок роз'яснення судового рішення визначені у статті 170 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

Відповідно до частини першої цієї норми, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Виходячи з положень зазначеної статті, якісність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенню його змісту. Логічність, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв'язки у межах речення чи всього тесту. Під чіткістю викладення розуміється те, що терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змістові, що вони мають за законодавством України. Переконливість та зрозумілість викладення змісту судового рішення забезпечується шляхом неухильного дотримання правил юридичної техніки.

Оскільки судами позов було вирішено і зобов'язано відповідача вчинити дії з призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, судові рішення набрали законної сили, проте суди не зазначили в них дату, з якої має бути проведений перерахунок пенсії, то вони були незрозумілими, тому суди дійшли вірного висновку про необхідність їх роз'яснення.

При цьому, виходячи із встановленої судами попередніх інстанцій дати подання позивачем заяви про призначення пенсії, врахувавши положення статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», апеляційний суд дійшов висновку про надання роз'яснень, що призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 має бути проведено з 7 червня 2011 року, у зв'язку з чим, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції в цій частині.

Здійснюючи касаційний перегляд ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року в межах доводів касаційної скарги, в якій не оспорюється наявність підстав для роз'яснення судового рішення та висновок апеляційного суду про те, що призначення пенсії позивачу має відбуватися з дати подання ним заяви до органів пенсійного фонду, колегія суддів вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки її доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 повинна бути призначена йому з 21 жовтня 2007 року, оскільки саме в цей день позивач вперше звернувся до Управління з заявою про її призначення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ця обставина не досліджувалась та не перевірялась судами при розгляді справи № 2-а-1685/11 та постановленні судового рішення, а тому не може бути врахована в порядку його роз'яснення на підставі ст. 170 КАС України. Отже, суд апеляційної інстанції в цій частині не допустив порушень норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, колегія суддів приходить до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду