Справа № 336/5748/17(2-а/336/514/2017)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2018 рокусправа № 336/5748/17(2-а/336/514/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.

судді: Кругового О.О. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2017 року (суддя Дмитрюк О.В.), ухвалену в м. Запоріжжі, в адміністративній справі № 336/5748/17 (провадження № 2-а/336/514/2017) за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Запорізької митниці ДФС ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил № 0133/11200/17 від 13.06.2017 року.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0133/11200/17, прийняту посадовою особою заступником начальника Запорізької митниці ДФС ОСОБА_2 13 червня 2017 року, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 244837,29 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказував на відсутність обєктивної сторони правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 485 Митного кодексу України. На думку позивача, у нього взагалі відсутній обовязок зі сплати митних платежів, перелік яких наведений у статті 289 Митного кодексу України, а застосований до нього спірною постановою штраф є необґрунтованим та не підтвердженим розрахунком.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Запорізька митниця ДФС, як контролюючий орган, від імені якого на підставі статті 523 Митного кодексу України посадовою особою - заступником начальника Запорізької митниці ДФС ОСОБА_2 розглянута справа про порушення позивачем митних правил та прийнята спірна постанова, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволенні позовних вимог. Скаржник зазначає, що суду першої інстанції надані докази порушення позивачем вимог та обмежень, встановлених розділом У Митного кодексу України (Глава 17. Транзит), а саме використання товару (автотранспортний засіб «AUDI A6», р.н. (LT) GOA181, кузов WAUZZZ4B63N098968), стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, з неправомірним звільненням від сплати митних платежів шляхом передачі транспортного засобу іншій особі та його використання понад встановлені Митним кодексом України для транзитного переміщення терміни. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, у звязку з чим до позивача правомірно було застосовано адміністративне стягнення.

Скаржник належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, доказом чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 12 лютого 2018 року, до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив.

Згідно частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача (адвокат ОСОБА_3, ордер про надання правової допомоги серії ЗП № 020052) надав письмовий відзив на апеляційну скаргу та зазначив, що висновки Запорізької митниці ДФС ґрунтуються на припущеннях, оскільки докази використання ввезеного позивачем транспортного засобу в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано пільги зі сплати митних платежів, в матеріалах справи відсутні. Детальний розрахунок суми несплачених митних платежів відповідачем суду не надано, що також свідчить про протиправність спірної постанови. Представник позивача вважає оскаржене рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

13 червня 2017 року заступником начальника Запорізької митниці ДФС ОСОБА_2 були розглянуті матеріали справи про порушення митних правил за ознаками вчинення громадянином України ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, за результатами чого прийнято постанову № 0133/11200/17. Постанова мотивована тим, що 21.03.2017 року до Запорізької митниці ДФС надійшов рапорт Управління патрульної поліції в місті Запоріжжі ДПП НП України від 21.03.2017 року б/н щодо здійснення перевірки законності знаходження на митній території України транспортного засобу «АUDI A6», р.н. (LT) GOA181, кузов № НОМЕР_1. Даним рапортом зафіксовано факт використання (керування) зазначеного транспортного засобу 21.03.2017 року громадянином ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 За даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, наявними в АСМО «Інспектор» ДФС України, транспортний засіб «АUDI A6», р.н. (LT) GOA181, кузов № НОМЕР_1, було ввезено на митну територію України громадянином України ОСОБА_1 М.С.22.04.2013 року в зоні діяльності м/п «Ягодин» Волинської митниці ДФС з метою особистого користування в митному режимі «Транзит» та до теперішнього часу не вивезено. 21.04.2017 року ОСОБА_4 зявився за викликом до Запорізької митниці ДФС та пояснив, що 21.03.2017 року він управляв транспортним засобом «АUDI A6», р.н. (LT) GOA181, був зупинений співробітниками поліції, транспортний засіб він придбав у громадянина ОСОБА_1 для власного користування. На виклик Запорізької митниці ДФС ОСОБА_1 чи його представник не прибули. У зв'язку з цим, постановою відповідача №0133/11200/17 від 13.06.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 244837,29 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав на те, що висновок відповідача про використання позивачем автомобілю «АUDI A6», р.н. (LT) GOA181, кузов № НОМЕР_1, поміщеного у митний режим транзиту та стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, ґрунтується лише на підставі факту порушення позивачем строку транзитного перевезення, встановленого ст. 95 МК України, що не може бути прийнятий як доказ використання товару в інших цілях. Порушення строків транзитних перевезень є порушенням митних правил, що кваліфікується заст. 470 МК України, як недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата. Будь-які докази використання позивачем зазначеного транспортного засобу в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги в матеріалах справи відсутні. Відповідачем у порушення вимог ч. 1ст. 486 МК України не було здійснено всебічне, повне та обєктивне з`ясування обставин цієї справи, не вирішено її з дотриманням вимог закону.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Митний кодекс України визначає види митних режимів (стаття 70 МК України). Декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим (стаття 71 МК України).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач 22 квітня 2013 року ввіз на митну територію України транспортний засіб «АUDI A6», р.н. (LT) GOA181, в митному режимі «Транзит» строком до 02 травня 2013 року.

Транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (стаття 90 МК України).

Статтею 95 Митного кодексу України, встановлений десятиденний строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту. Згідно статті 93 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, не можуть використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту, а також мають бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, транспортний засіб «АUDI A6», р.н. (LT) GOA181 є власністю ЗАО «FUTURI M» (Литовська республіка), який ввезений на митну територію України його директором ОСОБА_1, та переданий за довіреністю № 20132004/2 від 20.04.2013 року гр. ОСОБА_5 для використання з комерційною метою (а.с.51). Крім того, гр. ОСОБА_4 у письмових поясненнях, наданих начальнику Запорізької митниці ДФС 21.04.2017 року, вказав на те, що автомобіль «АUDI A6», р.н. (LT) GOA181«АUDI A6», р.н. (LT) GOA181 був придбаний ним у ОСОБА_1 за 3500 євро. Передача автомобіля відбулась після перерахування коштів на картку ОСОБА_1 (а.с.47).

Зазначені докази свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив умови перебування транспортного засобу «АUDI A6», р.н. (LT) GOA181 в митному режимі «Транзит», передавши автомобіль в користування іншій особі ОСОБА_4, та не маючи наміру переміщувати його органу доходів і зборів або повертати власнику нерезиденту.

У судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги колегією суддів з метою повного встановлення обставин у справі зясовувалось питання мети ввезення позивачем на митну територію України транспортного засобу в режимі «Транзит», однак представник позивача не зміг надати відповідних пояснень. Разом з цим не спростовані доводи скаржника про передачу транспортного засобу у користування іншій особі, який використовує його в особистих цілях.

Відповідно до статті 284 Митного кодексу України, за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V «Митні режими» цього кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом - до товарів, поміщених у митний режим «транзит».

Нормами Митного кодексу України встановлено особливі вимоги щодо використання митного режиму «транзит», що полягають у виконанні обов'язків щодо строку транзитного перевезення для автомобільного транспорту та заборони використання транспортних засобів з будь-якою метою, окрім транзиту. Лише при виконанні таких умов застосовується умовно повне звільнення від оподаткування ввізним митом.

Відповідно до статті 292 Митного кодексу України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України: 1) товари не є об'єктом оподаткування митними платежами; 2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано; 3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму; 4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об'єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу.

Позивачем не було сплачено митні платежі при ввезенні транспортного засобу, оскільки обрано митний режим «транзит», тобто правовий режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму. Разом з тим, позивачем згодом було порушено як вимоги щодо періоду дії такого режиму, так і інших обов'язкових умов його використання.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачена відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Так, використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, оскільки ним, як зазначалось вище, були порушені умови митного режиму «Транзит», дотримання яких є підставою для отримання пільг щодо сплати митних платежів.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 276 Митного кодексу України платниками мита є особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу).

Позивач стверджує про те, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірності притягнення його до відповідальності, а застосування спірною постановою штрафу у визначеній сумі, не підтверджений детальним розрахунком.

На підтвердження правомірності визначення суми митних платежів відповідачем був наданий відповідний розрахунок (а.с.50). При цьому, вартість автомобіля визначена на підставі МД 807110000/2013/004294 від 23.05.2013 року 3924,42 Євро (станом на 22.04.2013 року 41138,99 грн.); ввізне мито (ставка 10 %) - 4113,90 грн., акциз (ставка 2,18 Євро згідно ЗУ № 4235-УІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо перегляду ставок деяких податків і зборів» - 57039,96 грн.; ПДВ (20 %) 20458,57 грн., всього 81612,43 грн.

Позивачем, у свою чергу, жодних доказів на спростування здійсненого відповідачем розрахунку суду надано не було.

Колегія суддів також зазначає, що наявність в діях позивача складу порушення митних правил, відповідальність за які передбачена статтею 470 Митного кодексу України (порушення строків дії митного режиму «транзит») не виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України за ухилення від сплати митних платежів у випадку порушення інших обов'язкових вимог цього правового режиму, визначеного у статті 93 Митного кодексу України.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо протиправності спірної постанови, які ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права - Митного кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення. Згідно пункту 3 частини 1 статті 317 цього ж Кодексу підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2017 року в адміністративній справі № 336/5748/17 (провадження № 2-а/336/514/2017) скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №0133/11200/17 від 13.06.2017 року ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови викладено 05 березня 2018 року.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: В.Є. Чередниченко