Справа № 826/128/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

21 лютого 2018 року справа №826/128/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 )
до1. Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач 1) 2. Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач 2)
третя особаОСОБА_3 (далі по тексту третя особа, ОСОБА_3 )
про1) визнання незаконним наказу Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30 листопада 2016 року №187 в частині звільнення солдата ОСОБА_1 ; 2) визнання незаконним наказу Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30 листопада 2016 року №325 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечень; 3) поновлення дії контракту про проходження громадянина України військової служби в Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 від 28 вересня 2016 року; 4) поновлення на військовій службі солдата ОСОБА_1 , старшого навідника роти вогневої підтримки з 30 листопада 2016 року; 5) стягнення з відповідача 2 на користь позивача середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу до моменту ухвалення судового рішення
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає незаконними оскаржувані накази та своє звільнення з військової служби, виходячи з того, що її звільнено з військової служби без законних на це підстав, неправомірно застосовано пункт з частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу в наказі від 30 листопада 2016 року №187, який встановлює обов`язковість досягнення граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі та відсутність бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/128/17; залучено до участі у справі Військову частину польова пошта НОМЕР_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2017 року замінено первинного відповідача - Міністерство оборони України, належними - Командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач 1) та Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач 2), виключивши останніх зі складу третіх осіб.
Відповідачі письмові заперечення проти позову до суду не надали.
Третя особа письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надала.
В судовому засіданні 13 грудня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідачі та третя особа до суду не прибули; на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.
Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.
Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, звертає увагу на наступне.
Нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, є Закон України Про військовий обов`язок і військову службу (тут і далі в редакції від 10 листопада 2016 року, яка діяла на момент прийняття оскаржуваних наказів).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно частини другої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Частиною першою статті 19 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Згідно частини другої статті 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки; для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років; для курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів - час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу; для осіб офіцерського складу: для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; для інших громадян - від 1 до 5 років.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Згідно пункту б частини другої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
Частиною шостою статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України; е) через службову невідповідність; є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; і) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України Про засади запобігання і протидії корупції; ї) у зв`язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі; й) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу); к) у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років; л) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України Про очищення влади; м) у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.
Основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною першою статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17 березня 2014 року виконуючим обов`язки Президента України видано Указ Про часткову мобілізацію №303/2014, яким оголошено часткову мобілізацію та пунктом 8 якого встановлено, що він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (Закон України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію набрав чинності 18 березня 2014 року).
Таким чином, з моменту прийняття Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.
Відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є інвалідом I чи II групи, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем дитини - інваліда підгрупи А віком до 18 років, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
Матеріали справи підтверджують, що 28 вересня 2016 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира 25 окремого мотопіхотного батальйону (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) підполковника ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до пункту 8 контракту від 28 вересня 2016 року умовою підписання контракту є проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .
На момент підписання контракту від 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 виповнилося 50 років.
30 листопада 2016 року пунктом 1 параграфу 3 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) №187 відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнено з військової служби у запас за пунктом з (через досягнення граничного віку), припинено дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата ОСОБА_1 , старшого навідника гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
Підставою прийняття наказу від 30 листопада 2016 року №187 відносно позивача зазначено: усне розпорядження начальника групи персоналу ОТУ Донецьк полковника ОСОБА_3
30 листопада 2016 року пунктом 5.1 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №325 солдата ОСОБА_1 , старшого навідника гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки, звільненого у запас наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) №187 від 30 листопада 2016 року наказано вважати таким, що справи та посаду здав, з 30 листопада 2016 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згідно пункту 3 контракту від 28 вересня 2016 року контракт є строковим та укладено на термін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Пунктом 4 контракту від 28 вересня 2016 року передбачено, що сторони зобов`язуються не пізніше як за один місяць до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
Таким чином, позивач укладаючи контракт від 28 вересня 2016 року, підтвердила своє бажання проходити військову службу під час особливого періоду після досягнення граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі.
До суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази подання позивачем рапортів та/або заяв про звільнення з військової служби чи небажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, а тому відсутні підстави звільнення позивача з військової служби, припинення дії контракту та виключення позивача зі списків особового складу військової частини на підставі пункту з частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
З урахуванням вищевикладеного, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що оскаржувані накази від 30 листопада 2016 року №187 та №325 підлягають скасуванню, а позивач поновленню на військовій службі.
Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про поновлення дії контракту про проходження військової служби, укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 від 28 вересня 2016 року, оскільки зазначене не належить до компетенції суду, а за відсутності правових підстав для припинення дії контракту про проходження військової служби, вважається, що дія контракту від 28 вересня 2016 року продовжується.
В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується наступним.
Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю в Україні при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України Про оплату праці визначається за правилами, закріпленими у порядку.
Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту Порядок №100), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Абзацом другим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку №100 середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Враховуючи, що відповідач 2 не виконав вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року та не надав довідку про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 , визначити розмір суми грошового забезпечення, яка підлягає виплаті позивачеві за час вимушеного прогулу з 30 листопада 2016 року по день прийняття судового рішення про поновлення на військовій службі судом самостійно не видається за можливе; тому суд вважає за можливе стягнути на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу без зазначення конкретної суми.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність оскаржуваних наказів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код НОМЕР_3 ) від 30 листопада 2016 року №187 в частині звільнення солдата ОСОБА_1 .
3. Визнати протиправним та скасувати наказ Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30 листопада 2016 року №325 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечень.
4. Поновити ОСОБА_1 на військовій службі старшого навідника роти вогневої підтримки з 30 листопада 2016 року.
5. Стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.
7. Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов