Справа № 806/1522/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. Житомир справа № 806/1522/17

категорія 3.7.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення 35727,16 грн.,

встановив:

Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 35727,16 грн. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.11.2016 посадовими особами позивача в пункті габаритно-вагового контролю автодорога М-05 Одеса-Київ 451 км., проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки МАN, модель F2000, реєстраційний № НОМЕР_1 із причепом марки KOEGEL, модель SN 24, реєстраційний № НОМЕР_2, що належать відповідачу. За результатами проведеного контролю складено акт № 0150068 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 28.11.2016, на підставі яких проведено розрахунок від 28.11.2016 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд 1311,57 євро. Незважаючи на те, що перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки, відповідач дані кошти добровільно не сплатив.

Ухвалою від 26.06.2017 відкрито провадження у справі за правилами КАС України в редакції до 15.12.2017.

Ухвалою суду від 21.09.2017 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №806/261/17.

Ухвалою суду від 05.03.2018 провадження у справі поновлено.

Представник позивача до суду прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно поданих письмових заперечень, просить у задоволенні позову відмовити, з мотивів безпідставності. Зазначила, що вона є власником автомобіля марки МАN, модель F2000, реєстраційний № НОМЕР_1 із причепом марки KOEGEL, модель SN 24, реєстраційний № НОМЕР_2 проте усі права щодо розпорядження ним передала згідно договору позички транспортного засобу від 16.09.2016 інший особі . Отже, вона не є перевізником у розумінні абзацу 18 статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому, до неї не можуть бути застосовані будь-які санкції. Крім того, Укртрансбезеки законом не надано повноважень для звернення до суду з подібними позовами.

У відповідності до ч.9 ст.205 КАС України, суд вважає за можливе справу розглянути у порядку письмового провадження без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав.

28.11.2016 посадовими особами Управлінням Укртрансбезпеки у Одеській області в пункті габаритно-вагового контролю автодорога М-05 Одеса-Київ 451 км., проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки МАN, модель F2000, реєстраційний № НОМЕР_1 із причепом марки KOEGEL, модель SN 24, реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2

За результатами проведеної перевірки складено довідку від 28.11.2016 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт № 0150068 від 28.11.2016 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, де вказано суб'єктом, що перевіряється ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (водій) (а.с. 8, 9).

На підставі вказаних документів 28.11.2016 складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд у розмірі 1311,57 євро.

Оскільки відповідачем кошти у добровільному порядку до державного бюджету сплачені не були, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до підпунктів 15, 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Пунктом 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників регулює Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті №1567, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно пункту 3 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 (на момент виникнення спірних правовідносин) державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами №30, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил Дорожнього руху (далі - Правила №30).

Згідно пункту 4 Правил №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі-дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування регулює Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (далі - Порядок №879).

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно пункту 18 Порядку № 879 за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пунктом 26 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Згідно пункту 27 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Відповідно до пункту 30 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Згідно пункту 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

З аналізу вказаних норм встановлено, що законодавством передбачені вимоги щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування, а плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов'язковим платежем, який дає право на рух великовагового транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2016 посадовими особами Управлінням Укртрансбезпеки у Одеській області в пункті габаритно-вагового контролю автодорога М-05 Одеса-Київ 451 км., при проведенні габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки МАN, модель F2000, реєстраційний № НОМЕР_1 із причепом марки KOEGEL, модель SN 24, реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, що належить ОСОБА_1 встановлено перевезення вантажу з перевищенням нормативних вагових параметрів, що підтверджується актом № 0150068 від 28.11.2016.

За таких обставин управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області нараховано відповідачу плату за проїзд в сумі1311,57 євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, складає грн.35727,16 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/806/2361/17 був оскаржений розрахунок плати за проїзд великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в сумі 35727,16 грн., що складений до акту від 28.11.2016 № ВН 0150068 про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів.

Водночас, ухвалою суду від 07.11.2017, що набрала законної сили, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв"язку з повторною неявкою. (а.с.63)

Таким чином, визначена плата за проїзд відповідачем не оскаржена та станом на день розгляду даної справи в суді не сплачена.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із несплатою відповідачем у добровільному порядку зазначеної плати за проїзд, управлінням Укртрансбезпеки в Житомирській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №00193 від 11.01.2017 на суму 1700 грн. (а.с.70).

Відповідачем зазначений штраф сплачений у повному обсязі, про що державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. (а.с.79)

Отже, обов"язок щодо сплати за проїзд відповідачем фактично визнано.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність повноважень у відповідача звертатися до суду з даним позовом, оскільки змістовний аналіз норм Закону України "Про автомобільний транспорт", Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, а також інших підзаконних нормативно-правових актів про автомобільний транспорт, дає підстави вважати, що право на стягнення Державною службою з безпеки на транспорті плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, а несплата суб'єктами господарювання таких коштів у добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави.

Відтак, суд дійшов висновку, що Державна служба з безпеки на транспорті правомірно звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Стосовно тверджень позивача, що під час проведення габаритно-вагового контролю у транспортний засіб у позивача в користуванні не перебував, оскільки згідно договору позички транспортного засобу був переданий у користування гр.ОСОБА_3, а тому він не є в розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевізником та не повинен сплачувати плату за проїзд, вказану в оскаржуваному розрахунку, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

До матеріалів справи надано договір позички транспортного засобу укладеного 16.09.2016 між ОСОБА_1 та гр.ОСОБА_3, однак він в установленому законом порядку не посвідчений, тому не може бути належним доказом у справі.

У п. 26 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

За таких обставин визначена плата за проїзд, несплачена перевізником-власником транспортного засобу у встановлені чинним законодавством строки, набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів, які б свідчили про сплату вказаної плати за проїзд на день розгляду справи або ж спростовували доводи позивача відповідачем суду не подано.

Зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи суд вважає, що позовні вимоги Державної служби України з безпеки на транспорті щодо стягнення плати за проїзд з ОСОБА_1 в сумі 35727,16 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інд.код НОМЕР_3) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-кт Перемоги,14, м.Київ,01135) 35727,16 грн. (тридцять п"ять тисяч сімсот двадцять сім гривень шістнадцять копійок) в дохід Державного бюджету України (отримувач: УК в Біляївському районі р/р 0111 в ГУ ДКСУ у Одеській області, МФО 828011, , призначення платежу - плата за проїзд).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос