Справа № 826/14364/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

03 березня 2018 року м. Київ№ 826/14364/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., при секретарі судового засідання Чуб Н.С., під час розгляду у судовому засіданні адміністративної справи

за позовом 1) ОСОБА_1;

2) ОСОБА_2;

3) ОСОБА_3;

4) ОСОБА_4;

5) ОСОБА_5;

6) ОСОБА_6

до 1) Київської міської ради;

2) Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

треті особи 1) Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація;

2) Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Оболонського району міста Києва";

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропрофіт"

про визнання протиправними та скасування наказу від 07.12.1994 №230,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської державної адміністрації, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи - Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва", Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропрофіт" про визнання протиправними та скасування наказу від 07.12.1994 №230.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2018 року замінено неналежного відповідача-1 на належного, а саме: на Київську міську раду.

Позивачі подали до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, з яких вбачається, що про оскаржуваний наказ їм стало відомо з відповіді Оболонсьої районної в місті Києві державної адміністрації від 10 жовтня 2017 року №104-104/оп/т-511/1-4428 на адвокатський запит, а, отже і строк звернення до суду розпочався 10 жовтня 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

30 січня 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від представника Департаменту комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшла заява про застосування строків позовної давності. В обґрунтування вказаної заяви відповідач - 2 зазначив, що оскаржуваний наказ Фонду комунального майна Мінського району м. Києва комітету економічних реформ, підприємства та впровадження ринкових відносин №230А був виданий 07 грудня 1994 року, водночас, договір купівлі - продажу, який був укладений на підставі оскаржуваного наказу між Фонду комунального майна Мінського району м. Києва та ТОВ "Ралекс" був предметом розгляду судових справ 22-2004 та 22-218/10, в яких позивачами, також, виступали: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які могли та мали змогу довідатись про існування наказу від 07 грудня 1994 року №230А, враховуючи, що рішення у справах 22-2004 та 22-218/10 прийняті у 2004 та 2010 роках, то строки звернення до суду з даним позовом пропущені.

20 лютого 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агопрофіт", в яких третя особа - 3 зазначила, що позивачі ще в 2003 році зверталися до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Фонду комунального майна Мінського району м. Києва, ТОВ Концерн "Ралек", Оболонської РДА м. Києва, ПП "Еріон", Київської міської державної адміністрації, третя особа - Опікунська рада Оболонського району м. Києва про визнання недійсним договорів купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та про надання жилого приміщення. З рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2003 року у справі №2-21/06 вбачається, що оскаржуваний наказ був, в тому числі, предметом дослідження в рамках вказаної справи. Разом із вказаними поясненнями третьою особою - 3 надано суду копію рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2003 року.

До Окружного адміністративного суду міста Києва 01 березня 2018 року надійшла заява від позивачів про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. У вказаній заяві позивачі зазначили, що третя особа - 3 посилається на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2003 року у справі №2-21/06, як на доказ щодо пропущення позивачами строку звернення до суду з даним позовом. Водночас, третя особа - 3 не звернула уваги на склад позивачів у справі №2-21/06, а саме: до складу позивачів не входив ОСОБА_3. Також, зазначено, що ОСОБА_3 проживав на території Російської Федерації до 18 вересня 2012 року. Позивачів зазначають про те, що вказане рішення не може бути взяте до уваги судом при розгляді питання про пропуск звернення до адміністративного суду, оскільки вказаний доказ є недопустимим відповідно до вимог частини першої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України. Також, позивачі зазначають, що не були ознайомлені зі змістом рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2003 року у справі №2-21/06, оскільки позивачі особисто не брали участі у вказаній справі, а через свого представника, пояснення суду позивачі надавали виключно у письмовій формі.

У судовому засіданні 03 березня 2018 року представник відповідача 1 та 2 заявив клопотання про закриття провадження в адміністративній справі, у зв'язку з пропуском звернення до суду з даним позовом.

Позивачі 1, 2, 4, 5 та представник позивачів 2 та 6 заперечили проти заявленого клопотання.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи - 2 залишив вирішення клопотання про закриття провадження у даній справі на розсуд суду.

Представник третьої особи - 3 підтримав клопотання про закриття провадження в адміністративній справі.

Відповідно до пункту 12 частини першої Розділу VII Перехідних положень, установити, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (стаття 99 КАС України, що діяла на час звернення до суду з даним позовом), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами оскаржується наказ Фонду комунального майна Мінського району м. Києва від 07 грудня 1994 року №230А. На підставі оскаржуваного наказу 12 грудня 1994 року був укладений договір купівлі - продажу між Фондом комунального майна Мінського району м. Києва та концерном "Ралекс", який був предметом спору в Оболонському районному суді м. Києва у справі №2-21/06, за результатами розгляду вказаної справи 05 листопада 2003 року прийнято рішення. У вказаному рішенні зазначено: "Фонд Мінського (нині Оболонського) району м. Києва своїм наказом №230-а від 07 грудня 1994 року вирішив продати будинок по вул. Полупанова №9, 10, 12 концерну "Ралекс"". Позивачами у зазначеній справі були ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

З описової частини вказаного рішення вбачається, що позивачі були присутні у судовому засіданні під час розгляду справи №2-21/06, також, вбачається, що наказ від 07 грудня 1994 року №230-а був в матеріалах справи №2-21/06 та був предметом дослідження у вказаній справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачі дізнались про оскаржуваний наказ під час розгляду справи №2-21/06 Оболонським судом м. Києва, а саме: у 2003 році.

Посилання позивачів про те, що копія рішення надана третьої особою не може буди належним доказом у справі, суд приймає, водночас, суд зазначає, що вказане рішення є в загальному доступі.

Щодо посилань позивачів про те, що ОСОБА_3 не входив до складу позивачів у справі №2-21/06 та не міг знати про оскаржуваний наказ, оскільки до 2012 року проживав на території Російської Федерації.

Зазначене суд не бере до уваги, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є чоловіком та дружиною, також у судовому засіданні 03 березня 2018 року ОСОБА_1 повідомила суду про те, що вони проживають разом, тому суд вважає, що ОСОБА_3 був обізнаний за оскаржуваний наказ.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, розглянувши питання щодо доцільності залишення позову без розгляду у зв'язку з порушенням строків звернення до суду, а також з урахуванням письмових пояснень позивачів та заяв про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, пояснень, які озвучені сторонами процесу в судовому засіданні та наявні в матеріалах справи, додаткових пояснень, суд вбачає наявним факт пропуску звернення до суду, тому позов слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 123, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву залишити без розгляду.

2. Ухвалу направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Аверкова

повний текст ухвали виготовлений 07.03.2018