Справа № 818/1774/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1774/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк А.О.

за участі представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року по справі № 818/1774/17 (суддя 1 інстанції Шаповалов М.М., повний текст постанови виготовлений 11.12.2017 р.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив: зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - ГУ Держгеокадастру) надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Юрївської селищної ради Путивльського району Сумської області.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнати протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Юрївської селищної ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту,

та зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, 108, ) надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Юрївської селищної ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту.

Відповідач посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт наголошує, що суд не може перебирати на себе повноваження та функції уповноваженого органу - ГУ Держгеокадастру, втручаючись при цьому у внутрішньо-організаційну специфіку роботи, та зобовязувати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із земельним законодавством України можуть здійснюватися лише за його розсудом. Позовна вимога про зобовязання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою за своєю правовою природою відповідно до норм чинного законодавства є дискреційними повноваженнями відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Вважає, що суд не може перебирати на себе повноваження відповідача, оскільки відповідно до ст.ст. 121, 122 Земельного кодексу України виключно до компетенції відповідача віднесено право надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або відмові в наданні такого дозволу.

В судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Від позивача надійшло письмова заява про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що 11.11.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держгеокадастру із заявою (а.с. 11) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Юрївської сільської ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту. До заяви були додані графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, а також копії свого паспорта та ідентифікаційного номеру.

Листом ГУ Держгеокадастру від 19.12.2016 № Т-12686-6529/6-16 (а.с. 12) відповідач повідомив Позивача про неможливість задоволення його заяви, оскільки відповідно до інформаційної довідки від 14.12.2016 № 22-28-0.1-1209/2-16, наданої Відділом Держгеокадастру у Путивльському районі Сумської області, землі, за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність, відносяться до земель сільськогосподарського призначення: шифр рядка 94 (землі запасу), номер графи 12 (пасовища), що не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначених ст.ст. 2, 6 Закону України "Про землеустрій", у частині створення раціональної системи землеволодіння та землекористування, а також вимогам Закону України "Про охорону земель" у частині збереження агроландшафту та запобігання деградації ґрунтів. Також у листі було зазначено про те, що пасовища можуть бути у складі земель будь-якого сільськогосподарського призначення, але прямо забороняється розорювання пасовищ відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України "Про охорону земель", а саме: на землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо розорювання сіножатей і пасовищ. Крім того, відповідач послався на відсутність обґрунтованої та мотивованої відповіді Юрївської сільської ради Путивльського району Сумської області щодо погодження або непогодження зазначеного землевідведення

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 26.07.2017 у справі № 818/883/17 (а.с. 13-14) визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену в листі від 19.12.2016 № Т-12686-6529/6-16, у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Юр'ївської сільської ради Путивльського району Сумської області.

05.09.2017 р. Позивач повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з заявою (а.с. 15), у якій просив повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 11.11.2016 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Юрївської сільської ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту, враховуючи постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.07.2017 по справі № 818/883/17.

В той же час, листом від 11.10.2017 № Т-12330-5346/6-17 (а.с. 16) Відповідач повторно відмовив Позивачу в наданні такого дозволу та зазначив, що відповідно до інформаційної довідки, наданої Відділом Держгеокадастру у Путивльському районі Сумської області від 21.09.2017 № 245/109-17, за ОСОБА_2 рахуються земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,6464 га згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ № 051762. Відповідно до ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

На думку суду першої інстанції, вказана відмова Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі вказаних підстав є необґрунтовані та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Здійснюючи апеляційний перегляду та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Питання набуття права власності чи користування на земельні ділянки державної або комунальної власності урегульовано Земельним кодексом України.

Відповідно до пункту "ґ" частини 2 статті 25 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документації із землеустрою.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, що особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані ст. 118 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III.

Так, відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення «…… ведення особистого селянського господарства, …….» у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. Рада Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельним кодексом України визначені вичерпні підстави відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Так, спочатку позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі того що землі, за рахунок яких планується відведення земельної ділянки, відносяться до земель сільськогосподарського призначення, що не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначених ст.ст. 2, 6 Закону України "Про землеустрій", у частині створення раціональної системи землеволодіння та землекористування, а також вимогам Закону України "Про охорону земель" у частині збереження агроландшафту та запобігання деградації ґрунтів.

Така відмова в судовому порядку вже визнана протиправною та скасована.

Далі, ГУ Держгеокадастру відмовило позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі інформаційної довідки Відділу Держгеокадастру у Путивльському районі Сумської області від 21.09.2017 № 245/109-17, відповідно до якої за позивачем нібито вже рахуються земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

В той же час, посилання відповідача на ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України та на державний акт серії СМ № 051762 (а.с. 27), відповідно до якого Позивач має на праві власності земельну ділянку, колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Як встановлено судом першої інстанції, що підтверджено матеріалами справи та чого не спростовано стороною Відповідача, що за вказаним держ.актом право власності на земельну ділянку закріплено за дідом позивача ОСОБА_4. Зареєстроване місце проживання діда позивача, зазначене в державному акті, збігається з відміткою у паспорті (діда позивача) - вул. Льва Толстого, 3, с. Зінове, Путивльський район (копія витягу з паспорта на а.с. 25). Як вбачається з копії витягу з паспорта позивача (а.с. 9) місце проживання його зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, копією довідки виконкому Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 20.10.2017 № 310 (а.с. 17) також підтверджується те, що станом на 20.10.2017 позивач не має в приватній власності (користуванні) земельної ділянки, втому числі для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевівши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції, що вимоги позивача до ГУ Держгеокадастру у Сумській області є обґрунтованими, в свою чергу відповідач не довів та не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач вже має у своїй власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка передана йому безоплатно відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

ГУ Держгеокадастру протиправно повторно відмовило позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Юрївської сільської ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту. При цьому, відповідач, мотивуючи відмову, посилається на підстави, не передбачені Земельним кодексом України чи іншими законодавчими актами.

Колегія суддів не приймає до уваги, вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апелянта щодо втручання суду, який зобовязав надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, у дискреційні повноваження органу.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою у даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру, а буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав позивачу повторну формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.

Колегія суддів зазначає, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, колегія суддів стосовно доводів апелянта щодо дискреційних втручань з боку зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

За п. 1 ст. 6 Конвенції "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом. .... який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру".

У рішенні «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) від 8 квітня 2010 року. Суд виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду та зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням приписів КАС України, Закону, Конвенції та практики Європейського суду, суд не позбавлений можливості здійснити перевірку та надати оцінку сукупності дій, що передувало прийняттю рішення.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R. (80) 2 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень віл 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те. яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли в межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

В даному випадку зобовязуючи відповідача, як субєкта владних повноважень прийняти відповідне рішення, суд першої інстанції жодним чином не втрутився у такі повноваження відповідача та не підмінив у такий спосіб його компетенцію, суд лише зобовязав прийняти законне рішення, від прийняття якого відповідач ухиляється. Зобовязання вчинити ту чи іншу дію, або прийняти рішення, від прийняття якого субєкт владних повноважень ухиляється, або приймає без належних на то підстав протиправне рішення є належним способом судового захисту прав позивача від відповідача, та у повному обсязі є гарантією дотримання захисту таких прав.

Протиправне порушення прав позивача допускається самим відповідачем, та вирішити спірне питання у інший спосіб, ніж як зобовязати прийняти рішення про надання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою, не має можливості, до того ж будь-яких законодавчих обмежень для цього не встановлено. При чому, саме прийняття такого рішення є належною формою реалізації відповідачем своїх владних управлінських функцій.

Таким чином посилання відповідача на іншу судову практику, є безпідставною в межах цієї справи, з огляду на різний предмет спору та фактичних обставин справи.

Відносно виходу суду за межі заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає, що зазначене не було доводами апеляційної скарги, в той же час це необхідно для повного захисту прав позивача.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які є обовязковими підставами для скасування судового рішення та призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року по справі № 818/1774/17- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції в адміністративних справах Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів - з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі складена 07 березня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7