Справа № 130/97/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 130/97/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шепель К.А.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

13 березня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2018 року (місце складання м. Жмеринка) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора другої роти третього батальйону управління патрульної поліції в м. Одеса Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Латиша Олександра Олексійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до інспектора другої роти третього батальйону управління патрульної поліції в м. Одеса Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Латиша Олександра Олексійовича, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАА № 251471 від 30.12.2017 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що отримання результатів проведення габаритно-вагового контролю без затвердженої методики, використання якої прямо передбачене чинним законодавством, вказує на те, що такі результати є не дійсними, а діяльність Державної служби України з безпеки на транспорті з проведення габаритно-вагового контролю без використання методики є такою, що суперечить статті 19 Конституції України, а відтак відомості, вказані в постанові ЕАА № 251471 є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи. Так, апелянт вказує на те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на недостовірних та недопустимих доказах, які неправомірно надані відповідачем. В апеляційній скарзі позивач просив провести розгляд справи в порядку письмового провадження.

Сторони по справі не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу у наданий судом строк відповідно до ст. 304 КАС України та будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 30 грудня 2017 року інспектором другої роти третього батальйону управління патрульної поліції в місті Одеса Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Латишем О.О. було винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА№251471 за фактом того, що позивачем було порушено п. 22.5 Правил дорожнього руху, а саме при зважуванні на ВГК було встановлено навантаження на строєну вісь 25700 кг при допустимих 24000 кг (а.с. 3, 17, 18).

Згідно з копією квитанції №278294 від 30 грудня 2017 року та довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 30 грудня 2017 року - 30 грудня 2017 року близько 13-12 год. на 450 км автомобільної дороги Київ-Одеса позивач, керуючи транспортним засобом "SCANIA R420 LA4X2MEB" державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом "ZASLAW" державний номерний знак НОМЕР_2, рухався з перевантаженням на строєну вісь у 1700 кг, а саме: навантаження на строєну вісь становило 25700 кг при дозволених 24000 кг (а.с. 20, 21).

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Положеннями ст. 132-1 КУпАП встановлено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (стаття 132-1). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Нормами п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року №1395 передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 132-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до п.16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, згідно з пунктом 3 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 з подальшими змінами, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

За приписами пп. 5-1 п. 2 Порядку документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Відповідно до п. 6 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Положеннями п. 18 Порядку визначено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Оцінюючи доводи апелянта стосовно використання судом першої інстанції недопустимих та недостовірних доказів при винесенні оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з довідкою про здійснення габаритно-вагового контролю від 30 грудня 2017 року, підписаною посадовими особами Укртрансбезпеки, повна маса транспортного засобу позивача становить 43900 кг, а навантаження на строєну вісь становило 25700 кг (8620 кг + 8640 кг + 8440 кг). Результати габаритно-вагового контролю також відображені в квитанції №278294 від 30 грудня 2017 року.

Тобто, навантаження на строєну вісь (осі 3, 4, 5) транспортного засобу, яким керував позивач, перевищує обмеження, встановлені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху та є порушенням правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами.

Колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що відповідно до копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, яке чинне до 16 червня 2018 року, ваги електронні для поосного зважування автомобілів 020T-AR відповідають вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 Прилади автоматичні для дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь (а.с. 17).

При цьому, апелянтом не надано будь-яких доказів того, що вказане вище вимірювальне обладнання, за допомогою якого здійснено габаритно-ваговий контроль, було несправним або не пройшло у встановленому порядку метрологічну атестацію з подальшим клеймуванням та не мало відповідного сертифікату.

Крім того, за приписами ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням вимог п. 18 Порядку довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення є належним та достовірним доказом, в розумінні ст.ст. 73, 75 КАС України, яким зафіксовано факт перевантаження строєної осі транспортного засобу позивача.

За таких обставин доводи апелянта щодо використання судом першої інстанції неналежних та недостовірних доказів, що привело до неправильного вирішення справи, є безпідставними та такими, що спрямовані виключно на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, надав достатньо доказів, які вказують на порушення позивачем п. 22.5 Правил дорожнього руху щодо правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, а відтак постанова у справі про адміністративне правопорушення від 30 грудня 2017 року серія ЕАА №251471 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та не підтверджують неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального, то підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Сторчак В. Ю.