Справа № 359/7683/17
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 359/7683/17
Провадження № 2-а/359/28/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року о 13 годині 12 хвилин Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до інспектора 2 роти Управління патрульної поліції у м.Борисполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

02.10.2017 ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просив: скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 167305 від 18.09.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., винесену інспектором роти № 4 УПП в м.Бориспіль ДПП лейтенантом поліції - ОСОБА_4., закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення (а.с.1-8).

Свої вимоги, позивач обґрунтовує наступним. Інспектором роти №4 УПП в м.Бориспіль ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_4. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА№ 167305 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення 425 грн. штрафу. Зі змісту постанови, 17.09.2017 р. о 23.50 год. ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом Нисан Максима д.н.з. НОМЕР_1, не пред'явив інспектору посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП. Позивач стверджує, що зазначена постанова про адміністративне правопорушення є протиправною та незаконною, оскільки відповідачем не були дотримані положення законодавства України щодо оформлення постанови про адміністративне правопорушення, не пред'явлено належних доказів, які б свідчили про вчинення ним правопорушення, не досліджувалися та не надавалися для ознайомлення докази, які б підтверджували факт скоєння ним правопорушення. Так, позивач вказує, що зазначеного в постанові правопорушення він не вчиняв, оскільки пред'явив працівникові поліції посвідчення водія, що також може підтвердити свідок, який був пасажиром у його автомобілі.

Крім того, поліцейський розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу не дав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, у повному обсязі, а також проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП, що унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Разом з тим, поліцейський ОСОБА_4 склав у своєму патрульному автомобілі постанову, однак не вручив йому під підпис. Також зазначив, що будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, та не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, внаслідок чого поліцейським були грубо порушені вимоги ст.ст.278,279 КУпАП. Вважає, що відповідач порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, крім того будь-які докази вчинення ним адмінправопорушення у відповідача при складенні оскаржуваної постанови були відсутні. Позивач стверджує, що постанова про адміністративне правопорушення була винесена з порушенням його прав та вимог чинного законодавства. Одночасно зазначив, що постанову у справі про адміністративне правопорушення отримав засобами поштового зв'язку лише 25.09.2017 року, а тому вважає, що строки на її оскарження ним не порушено.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи-Департамент патрульної поліції (а.с.15).

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та підтвердив викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо позову та просив відмовити у його задоволенні. Підтримав подані до суду письмові заперечення (а.с. 36-41), відповідно до яких зазначив, що діяв на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, а також звертає увагу на порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення посадовими особами Національної поліції України, визначеними ст.ст.33,258, 276 КУпАП. Він зазначає, що водієм було порушено правила зупинки, тому виникла необхідність перевірки документів, проте, оскільки постанова виносилась в електронному вигляді, в постанові відображено лише одну статтю КУпАП за більш серйозне правопорушення. Він визнає, що в постанові зазначено серію та номер посвідчення, але особисто йому посвідчення водія пред'явлено не було.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_5 також проти задоволення позову заперечувала.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідка ОСОБА_6, та допитавши в якості свідка ОСОБА_4, дослідивши письмові матеріали справи, переглянувши надані позивачем та відповідачем відеозаписи, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлено, що 18.09.2017 року в м. Борисполі по вул.. Європейська, 5-а, інспектором роти №2 Управління патрульної поліції у м.Борисполі лейтенантом поліції ОСОБА_4. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 167305(а.с.9).

Вказаною постановою позивача ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

За змістом постанови інспектор роти №2 Управління патрульної поліції у м.Борисполі лейтенант поліції ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_3 17.09.2017 року о 23.50 в м.Борисполі по вул. Європейська, 5-а, керував транспортним засобом Nissan Maxima НОМЕР_1, не пред'явивши посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП( а.с.9).

Копія постанови надіслана позивачу поштовим відправленням та отримана останнім 25.09.2017 року, що підтверджується поштовою відміткою на конверті (а.с.10).

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно частини першої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно положень статті 222 вказаного Кодексу органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: серед інших про порушення правил, що забезпечують безпеку руху транспорту та правил користування засобами транспорту ( частина перша статті 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 2 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 №1395,постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі, статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268КУпАП.

За змістом п. 5, 9 розділу ІІІ Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (п.5) .

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п.9).

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналогічні вимоги щодо оцінки доказів закріплені ст.252 КУпАП України.

Як передбачено ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючим в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію України» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до вимог ч.2 вказаної статті, поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, здійсненого нагрудною камерою відеоспостереження патрульного працівника поліції встановлено, що будь-яких дані про те, що позивачем було порушено вимоги правил дорожнього руху, були відсутні. Позивачем було здійснено зупинку та стоянку на лівому боці дороги, що не суперечило вимогам п.15.3 ПДР України.

Так, відповідно до п.15.3 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Та обставина, що транспортний засіб не був зупинений працівниками поліції, повністю визнаний відповідачем.

З урахуванням викладеного, підстави, передбачені ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію України», за наявності яких поліцейські могли зупиняти транспортний засіб, були відсутні, а отже, були відсутні підстави для перевірки документів позивача, передбачені п.2.1 ПДР.

З переглянутого відеозапису встановлено, що відповідач не представлявся та не повідомляв позивачу про те, що ним порушені вимоги правил дорожнього руху України, не роз'яснювались права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, а також не повідомлялось про те, що відбувається розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.126 КУпАП, не були заслухані пояснення позивача. Тобто, розгляд справи відбувався з порушенням вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 №1395, та ст.268 КУпАП.

Також, як видно з переглянутого відеозапису, позивач надав працівникам поліції посвідчення водія та технічний паспорт на транспортний засіб, дані яких були переписані працівником поліції, що спростовує обставини, викладені в постанові серії ЕАА №167305 від 18.09.2017 року (а.с.9).

Дані щодо посвідчення водія на ім'я позивача ОСОБА_3 НОМЕР_2 містяться в оскаржуваній постанові (а.с.9).

З урахування викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не порушував п. 2.1(а) Правил дорожнього руху України, а отже, не вчиняв зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.ч.3,5 вказаної статті, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.288 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог пунктів 1-3 ч.1 ст. 293 Кодексу України про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, яка передбачає обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими та доведеними, і підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведені вимоги ст.ст.247,288,293 КУпАП, а також враховуючи положення ч.2 ст.11 КАС України, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід закрити.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП позивач звільнений від сплати судового збору, інші судові витрати у справі не значаться.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 74-77, 139,241-246,250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №167305 від 18.09.2017 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень за ст.126 ч.1 КУпАП, винесену інспектором роти №2 Управління патрульної поліції у м.Борисполі лейтенантом поліції ОСОБА_4, провадження у справі закрити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, та у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Муранова-Лесів