Справа № 607/8438/17
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2018 Справа №607/8438/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Дзюбича В.Л.

з участю секретаря Зубко О.Я.

учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Світлика О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про поновлення виплати пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання неправомірними дій щодо відмови у поновленні виплати йому пенсії, зобов»язання відповідача нарахувати та виплатити раніше призначену йому пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», починаючи з 20.11.2014 року. Вказані вимоги обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та до 20.11.2014 року йому виплачувалась пенсія у відповідності до Закону України № 2262-ХІІ. 11.11.2014 року, під час дії особливого періоду, він уклав контракт із Управлінням СБУ в Тернопільській області на проходження військової служби за контрактом осіб офіцерського складу терміном на 5 років. Законом України від 06.05.2014 року №1243-VII внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», статтю 2 доповнено частиною 3 яка передбачає, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим законом, у разі призову їх на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до Законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту виплата пенсій на час такої служби не припиняється. Таким чином відповідачем протиправно припинено йому виплату пенсії, з 20.11.2014 року, тобто з часу зарахування його на військову службу за контрактом. 12.06.2017 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій із посиланням на вказані норми закону, просив поновити йому нарахування та виплату раніше призначеної пенсії та виплатити заборгованість за період з 20.11.2014 року. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 14.06.2017 року повідомило його про те, що виплата пенсії йому була припинена, оскільки умови укладеного контракту не відповідали вимогам ч.3 ст.23 Закону України «Про військовий обов»язок та військову службу» та не містили вказівки про те, що контракт укладений внаслідок виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та(або) введення воєнного стану, а також про те, що контракт діє до закінчення особливого періоду або проголошення рішення про демобілізацію. З 07.01.2017 року після внесення Законом України №1769-VIII змін до ч.3 ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», виплата пенсії поновлена. Вказані дії відповідача позивач вважає неправомірними та просить його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.02.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов»зання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити йому виплату пенсії за період з 20.11.2014 року по 31.12.2016 року включно

залишено без розгляду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити. Вказав, що контракт на проходження військової служби у Службі безпеки України укладено ним під час дії особливого періоду, який розпочався 18.03.2014 року з моменту затвердження Законом України №1126-VII від 17.03.2014 року Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303 від 17.03.2014 року, про що зазначено у виданій йому довідці Управління СБУ в Тернопільській області №375-ВК від 19.12.2017 року.

Представник Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судовому засіданні позов не визнав та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, посилаючись на те, що умови укладеного позивачем контракту від 11.11.2014 року на проходження військової служби у Службі безпеки України всупереч вимог ч.3 ст.23 Закону України «Про військовий обов»язок та військову службу» не містять вказівки про те, що контракт укладений внаслідок виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та(або) введення воєнного стану, а також про те, що він діє до закінчення особливого періоду або проголошення рішення про демобілізацію, відтак виплата пенсії позивачу на час проходження військової служби за контрактом була припинена на законних підставах. Після внесення відповідних змін до ч.3 ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Закону України №1769-VIII від 06.12.2016 року виплата пенсії позивачу з 07.01.2017 року була поновлена.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»(надалі-Закон №2262-ХІІ).

11.11.2014 року позивач уклав контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України за контрактом осіб офіцерського складу терміном на п»ять років, до 11.11.2019 року.

Як встановлено судом, з моменту зарахування позивача на військову службу за контрактом, тобто з 20.11.2014 року відповідачем було припинено виплату йому пенсії за вислугу років та поновлено її виплату з 07.01.2017 року.

12.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою з вимогою поновити виплату раніше призначеної йому пенсії, починаючи з 20.11.2014 року у відповідності до вимог ч.3 ст.2 Закону №2262-ХІІ, оскільки контракт на проходження військової служби ним укладено під час дії особливого періоду.

Листом №211/В-11 від 14.06.2017 року відповідач відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії, посилаючись на те, що умови укладеного позивачем контракту не відповідають вимогам ч.3 ст.2 Закону №2262-ХІІ та ч.3 ст.23 Закону України «Про військовий обов»язок та військову службу» та не містять вказівки про те, що даний контракт укладений внаслідок виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та(або) введення воєнного стану, а також про те, що контракт діє до закінчення особливого періоду або проголошення рішення про демобілізацію. З 07.01.2017 року після внесення Законом №1769-VIII відповідних змін до ч.3 ст.2 Закону №2262-ХІІ, виплату пенсії позивачу поновлено.

Частиною 3 ст.2 Закону №2262-ХІІ в редакції Закону №1243 від 06.05.2014 року було передбачено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту виплата пенсій на час такої служби не припиняється.

Відповідно до Закону №1769-VIII від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» частину третю статті 2 Закону №2262-ХІІ викладено у наступній редакції: «Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період".

У відповідності до ч.10 ст.1 Закону України «Про оборону України, ст.1, ч.8 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи змоменту введення воєнною стану в Україні або на окремих її місцевостях за охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту -на організацію і штати воєнного часу.

Як встановлено судом і дана обставина є загальновідомою та не потребує доказування, особливий період в Україні триває з 18.03.2014 року, тобто з моменту затвердження Законом України № 1126-VII від 17.03.2014 року Указу Президента України №303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію».

Наданими позивачем довідками Управління Служби безпеки України №1740ВК від 20.07.2017 року та №375-ВК від 19.12.2017 року підтверджується, що ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу у Службу безпеки України за контрактом осіб офіцерського складу під час дії особливого періоду, коли виникла кризова ситуація, що загрожує національній безпеці держави, до закінчення особливого періоду та звільнений з військової служби за п.п. «а» п.61( у запас Служби безпеки України), п.п. «г» п.62( зв»язку із проведенням організаційних заходів).

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в обґрунтування своїх заперечень не надано доказів правомірності припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з моменту укладення ним контракту на проходження військової служби у Службі безпеки України.

За таких обставин, аналізуючи досліджені докази, враховуючи те, що позивач 11.11.2014 року був прийнятий на військову службу у Службу безпеки України за контрактом осіб офіцерського складу під час дії особливого періоду, коли виникла кризова ситуація, що загрожує національній безпеці держави, до закінчення особливого періоду, суд приходить до переконання, що у відповідача були відсутні правові підстави для припинення нарахування та виплати раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії за вислугу років, оскільки нормами вказаного Закону, передбачено, які діяли на момент укладення контракту, було передбачено, що виплата пенсії пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту виплата пенсій на час такої служби не припиняється.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у поновленні виплати позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за січень місяць, тобто з 01.01.2017 року по 06.01.2017 року включно.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, право компенсування судових витрат, понесених стороною на користь якої ухвалено рішення, визначене ст. 139 КАС України, тому суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір у сумі 640,00 грн. слід компенсувати останньому за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 19, 72 - 77, 139, 242 - 246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області(вул. Майдан Волі,3 м. Тернопіль, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1(АДРЕСА_1) пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за період з 01.01.2017 року по 06.01.2017 року включно.

Сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640,00 грн. відшкодувати ОСОБА_1(АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області(вул. Майдан Волі,3 м. Тернопіль, ). Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич