Справа № 826/14459/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року № 826/14459/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Головного управління ДФС у м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКВН»

про стягнення заборгованості у розмірі 30 053,46 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Головне управління ДФС у м. Києві (далі по тексту – ГУ ДФС у м. Києві, позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКВН» (далі по тексту – ТОВ «ПКВН», відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 30 053,46 грн з рахунків відповідача у банках, обслуговуючих такого платника податків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача перед бюджетом виникла заборгованість з податку на додану вартість та збору на спеціальне використання води у загальному розмірі 30 053,46 грн. внаслідок несплати в установлений законодавством строк узгоджених грошових зобов’язань.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито скорочене провадження в адміністративній справі №826/14459/17 та запропоновано відповідачу надати через канцелярію суду у десятиденний строк з дня отримання ухвали письмові заперечення проти позову та всі докази на їх підтвердження, наявні у відповідача.

Зазначена ухвала про відкриття скороченого провадження у адміністративній справі направлялась на адресу відповідача зазначену в позові, а також в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, проте була повернута до суду із позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до положень частини третьої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України), в редакції до 15 грудня 2017 року, судове рішення вважається врученим, у тому числі у разі повернення поштового відправлення, яке не вручено адресату з незалежних від суду причин, та у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, повідомленою цими особами суду, або за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, чи для фізичних осіб, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, яка зареєстрована у встановленому законом порядку.

ТОВ «ПКВН» у встановлений судом строк письмових заперечень проти позову, пояснень чи доказів щодо заявлених позовних вимог, на підтвердження або спростування обставин, зазначених у позові, не надано, як і заяви про визнання позову.

Згідно пп. 10 п. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, новою редакцію КАС України не передбачено спрощеного позовного провадження.

У той же час, позивачем заявлено вимогу, яка згідно п. 7 ч. 6 статті 12 КАС України належить до справ незначної складності та у відповідності до ч. 1-2 статті 257 КАС України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи предмет і підстави позову, положення ч. 5 статті 262 КАС України та беручи до уваги неподання позивачем клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, суд прийшов до висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ПКВН» () зареєстровано за адресою: 03142, місто Київ, вулиця Василя Стуса, будинок 35/37 та перебуває за основним місцем обліку як платник податків у Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту – ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано до податкової інспекції податкові декларації з податку на додану вартість за червень – липень 2017 року, а також уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань, у зв’язку із виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2017 року, якими товариством самостійно визначено суму грошових зобов’язань, які підлягають сплаті до бюджету у розмірі 45,00 грн., 25 446,33 грн. та 4 508,00 грн.

Також відповідачем було подано до податкової інспекції податкову декларацію з рентної плати за ІІ квартал 2017 року, якою відповідачем самостійно визначену суму зобов’язання за спеціальне використання води у розмірі 57,13 грн.

ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві була прийнята податкова вимога форми «Ф» від 01 серпня 2017 року №52864-17, якою сума заборгованості відповідача визначена на рівні 26 674,33 грн.

Вказана вище податкова вимога направлялась на адресу відповідача, проте була повернута податковому органу із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Так, згідно п. 4.8 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 576 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 р. за № 1840/24372, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу у зв'язку з: відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб; відмовою посадових осіб прийняти податкову вимогу; незнаходженням фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Враховуючи зазначені норми Порядку, податкова вимога від 01 серпня 2017 року № 52864-17 вважається врученою відповідачу.

Згідно даних податкового органу, станом на дату звернення до суду з цим позовом, за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 29 999,33 грн та збору за спеціальне використання води у розмірі 57,13 грн, що у загальному розмірі складає 30 053, 46 грн.

Несплата відповідачем у встановлений законом строк узгоджених сум податкових зобов’язань обумовила позивача на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд частково погоджується з викладеними у позовній заяві доводами, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі також – ПК України), платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 п. 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до п. 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п. 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно п. 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до п. 59.3 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Згідно з п. 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пп. 14.1.162 п. 14.1 статті 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України).

Відтак, враховуючи, що сума податкових зобов’язань відповідачем не була сплачена своєчасно, вона набула статусу податкового боргу.

Доказів оскарження податкової вимоги суду не надано.

Оскільки відповідачем сума податкового боргу після виставлення йому податкової вимоги повністю не погашалась, підстав для винесення нової податкової вимоги не виникало, однак процедура стягнення такого боргу позивачем вважається дотриманою.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що за відповідачем обліковується сума узгоджених та несплачених податкових зобов’язань за платежем податок на додану вартість у розмірі 29 999,33 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, податковими деклараціями та обліковою карткою такого платника податків, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що наявність у ТОВ «ПКВН» суми податкового боргу з податку на додану вартість більшої від тієї, яку просить стягнути податковий орган не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Водночас, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року позовну заяву ГУ ДФС у м. Києві залишено без руху та надано час на усунення недоліків, шляхом надання суду доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості, яка є предметом даного позову, у тому числі облікові картки платника податків.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду уповноваженою особою позивача надано інформацію про те, в ході розгляду адміністративної справи сума податкового боргу ТОВ «ПКВН» по збору за спеціальне використання води становить 0, 00 грн.

В якості доказу наявності у відповідача податкового боргу надано лише облікову картку платника податків ТОВ «ПКВН» з податку на додану вартість.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З урахуванням відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів наявності у відповідача, станом на час вирішення даної справи, податкового боргу по збору за спеціальне використання води у розмірі 57, 13 грн., позовні вимоги ГУ ДФС у м. Києві про стягнення такої суми податкового боргу є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

У відповідності до пп. 14.1.137 п. 14.1 статті 14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п. 41.2 статті 41 ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп. 20.1.34 п. 20.1. статті 20 ПК України).

Відповідно до п. 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п. 95.3 статті 95 ПК України).

При вирішенні даної справи, судом також враховано наступне.

Нормами діючого КАС України не врегулювано питання розгляду позовних заяв про стягнення податного боргу з платників податків.

У той же час, як було зазначено вище, положеннями пп. 20.1.34 п. 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Таким чином, беручи до уваги наведене, з метою забезпечення належної правової реалізації визначених законом повноважень позивача на звернення до суду з такими вимогами, суд прийшов до висновку про можливість частково задовольнити даний позов шляхом стягнення податкового боргу.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи, що позивачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а при її розгляді не було залучено свідків та/або проведено експертиз, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Головного управління ДФС у м. Києві (; місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19) – задовольнити частково.

2. Стягнути з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКВН» (; місцезнаходження: 03142, місто Київ, вулиця Василя Стуса, будинок 35/37) у банках, що обслуговують такого платника податків на користь Головного управління ДФС у м. Києві (; місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19) податковий борг за платежем: податок на додану вартість, у розмірі 29 999,33 грн (двадцять дев’ять тисяч дев’ятсот дев’яносто дев’ять гривень тридцять три копійки).

3. В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова