Справа № 822/463/18
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/463/18
РІШЕННЯ

іменем України

07 березня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому в якому просить визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому щодо відмови у призначенні їй пенсії за ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ та зобов'язати управління управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 31.01.2018 пенсію по інвалідності відповідно до ч.7-12 ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723 від 16 грудня 1993 року в розмірі 60% суми заробітної плати з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування а саме:

- окладу за займаною посадою - 2643,00 грн.;

- доплати за 9 ранг держаного службовця - 200,00 грн.;

- надбавки у відсотках до посадового окладу за вислугу років (50%) - 1321,50 грн.;

- премії - 4600,00 грн.;

- індексації - 179,72 грн.;

- матеріальної допомоги - 4456,09;

- надбавки за інтенсивність - 800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем у зв'язку з наявністю у позивача ІІ групи інвалідності, з 23.06.2017 їй призначено пенсію по інвалідності за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивач стверджує, що 30.01.2018 її звільнено з посади спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсій управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому. Вважає, що вказану посаду віднесено до категорій посад державних службовців.

ОСОБА_1 зазначає, що маючи понад 35 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу", при цьому 31.01.2018 звернулась до відповідача із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності за нормами ст.37 Закону України "Про державну службу" в редакції від 16.12.1993 року №3723-ХІІ. До поданої заяви для розрахунку пенсії надала інформацію, що отримала від управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому про складові заробітної плати за займаною посадою, що має бути їй враховано при розрахунку пенсії за нормами Закону України "Про державну службу".

Однак листом №71/К-12 від 05.02.2018 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності за нормами Закону України "Про державну службу" мотивуючи свої дії тим, що з 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" №899-VІІІ, у якому відсутні норми щодо призначення пенсій державних службовців у зв'язку із встановленням інвалідності.

Вважає таку відмову відповідача протиправною, а свої права порушеними, тому з метою захисту своїх прав змушена звернутись до суду.

На адресу суду від представника відповідача 22.02.2018 надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач з 23.06.2017 отримує пенсію по інвалідності 2 групи згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Однак з 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VII (далі - Закону №889-VII), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ (далі-Закону №3723-ХІІ) від 16.12.1993. При цьому, порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", яка застосовується починаючи з 01.05.2016.

Враховуючи те, що вищезазначеним Законом не передбачено призначення пенсій по інвалідності, а тому у призначенні пенсії позивачу з урахуванням листа №7241 від 31.01.2018 відмовлено. Вважає такі дії посадових осіб управління правомірними та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Від позивача 26.02.2018 надійшла відповідь на відзив, згідно якої не погоджується з позицією відповідача висловленою у відзиві на позовну заяву враховуючи наступне.

Позивач зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що Закон №889-VІІІ від 10.12.2015 передбачає право виходу на пенсію лише за умови досягнення відповідного пенсійного віку, тому у позивача немає права на призначення пенсії за цим Законом. Спростовуючи вказане твердження, позивач зазначила, що п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIIІ вказано, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету ОСОБА_2 України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 VIII, передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету ОСОБА_2 України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

При цьому, позивач вважає, що оскільки має інвалідність 2 групи, стаж на посадах державної служби 35 років, тобто, більше 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді віднесеній до посад державних службовців, тому має право на призначення пенсії по інвалідності згідно ст.37 Закону №3723-ХІІ, а тому зазначає, що в даному випадку існують правові підстави для переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця по інвалідності другої групи відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Враховуючи викладене позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представником відповідача 22 лютого 2018 року подано до суду клопотання в якому просить провести розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

За результатами розгляду вказаного клопотання, ухвалою суду від 26.02.2018 клопотання представника Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін залишено без задоволення.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, належні та допустимі докази, які знаходяться в матеріалах справи в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0942558 від 23 червня 2017 року, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності згідно із вимогам: Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з наявністю у неї 2-ї групи інвалідності.

Згідно наказу №7-ос від 30.01.2018 ОСОБА_1 звільнена з посади спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсій управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому у зв'язку з реорганізацією та зміною істотних умов державної служби на підставі п.6 ч.1 ст.83 Закону України "Про державну службу" об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області відповідно до пункту ч.4 ст.83 та п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Позивач 31.01.2018 звернулась до голови комісії з припинення управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому із заявою про призначення їй пенсії відповідно до Закон України "Про державну службу" згідно наданої довідки №7241 від 31.01.2018.

Відповідач листом № 71/к-12 від 05.02.2018 відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії державного службовця, мотивуючи тим, що з 01 травня 2016 року набрав чинності Закон №889-VIII у відповідності до п.п.10,12 Прикінцевих та перехідних положень якого пенсія державного службовця у відповідності до ст.37 Закону №3723 - ХІІ.

Порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", яка застосовується починаючи з 01.05.2016. При цьому, згідно п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон №3723 крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, а саме: визначено право державних службовців на призначення пенсії.

Вважаючи зазначену вище відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної ОСОБА_2 України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету ОСОБА_2 України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної ОСОБА_2 України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (відомості Верховної ОСОБА_2 України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету ОСОБА_2 України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної ОСОБА_2 України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Згідно ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

Враховуючи ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п'яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв'язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

На час набрання чинності Закону №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року позивач працювала на посаді державного службовця та мала вислугу понад 10 років, що підтверджується згідно з записів трудових книжок.

Крім того, відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серія АВ №0942558, виданої 23.06.2017 ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності.

Таким чином, оскільки, позивач є інвалідом 2 групи, має стаж на посадах державної служби понад 10 років, а тому остання має право на призначення пенсії по інвалідності згідно ст. 37 Закону №3723-XII.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що для призначення позивачу пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України "Про державну службу" наявні усі правові підстави.

А тому, з огляду на зазначене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача з врахуванням ст.9 КАС України, необхідно визнати протиправною відмову відповідача №71/к-12 від 05.02.2018.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За приписами п.1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу (ч. 1 ст.77 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, тобто особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Відповідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_2 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову ОСОБА_1, а тому його необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (29001, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому (29000, м.Хмельницький, вул.Володимирська, 49, ідентифікаційний код - 01526313) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому №71/к-12 від 05.02.2018 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому призначити та виплачувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) з 31.01.2018 року пенсію по інвалідності відповідно до ч.ч. 7-12 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з його підписання.

Головуючий суддя ОСОБА_3