Справа № 815/217/18
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/217/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Яновіча до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 Яновіч (далі Позивач, або ОСОБА_1Я.) з адміністративним позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі Відповідач, або ЦОУ ПФУ в м. Одесі) про визнання протиправним рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №196 «Про відмову в призначенні пенсії» від 08.12.2017 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 Яновічу пенсії за віком; зобовязання Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16.11.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 16.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ЦОУ ПФУ в м. Одесі із заявою про призначення пенсії за віком, надавши всі необхідні документи для призначення пенсії. За результатом розгляду його заяви Відповідачем було прийнято Рішення №196 від 08.12.2017 року «Про відмову в призначенні пенсії», яким відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на не надання паспорту громадянина України або посвідки на постійне місце проживання в Україні. Позивач зазначає, що Відповідачу було предявлено паспорт громадянина України для виїзду зі кордон РО144655, виданий органом 2D 11.09.2012 року, копія якого була залучена до матеріалів пенсійної справи, проте в рішенні №196 від 08.12.2017 року «Про відмову в призначенні пенсії» Відповідачем було зазначено, що ОСОБА_1 не надав паспорт громадянина України або посвідку на постійне місце проживання в Україні. Крім того, Позивач зазначає, що з паспорта громадянина України для виїзду зі кордон РО144655, виданого органом 2D 11.09.2012 року вбачається, що Позивач є громадянином України та з 05.02.2004 року був прийнятий на консульський облік Генеральним консульством України у Франкфурті-на-Майні для постійного проживання у ФРН. Враховуючи вищевикладені обставини, Позивач вважає, що Відповідачем було протиправно відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1, у звязку з чим Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 05.02.2018 року було відкрито провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 Яновіча до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник Відповідача надав до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог Позивача в повному обсязі з підстав, викладених в письмовому відзиві на позов (а.с. 58-59). Так, в письмовому відзиві на адміністративний позов представник Відповідача зазначив, що відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку пенсії) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і обєктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Крім того, відповідно до п. 4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Представник Відповідача зазначає, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну. Також представником Відповідача було зазначено, що згідно п. 2.9. Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна предявити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік), проте Позивачем документ, який засвідчує особу наданий не був. Враховуючи викладене, представник Відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України та прийнятий на консульський облік Генеральним консульством України у Франкфурті-на-Майні з 05.02.2004 року що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон №РО144655, виданим 11.09.2012 року (а.с.33).

16.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ЦОУ ПФУ в м. Одесі із заявою про призначення пенсії. (а.с. 35). До заяви про призначення пенсії Позивачем було додано трудові книжки серії БТ-I №5722504 (а.с. 48-52), серії БТ- II №6306356 (а.с. 52-53), диплом серії Э №927011, паспорт громадянина України для виїзду за кордон №РО144655 (а.с. 33).

Відповідно до розписки-повідомлення від 16.11.2017 року, Відповідачем було вказано, що для призначення пенсії недостатньо обовязкових документів довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, документів про місце проживання (реєстрації) особи, паспорт/посвідка та інших документів, а саме довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2011 року, довідки про зміну назви організації, заяви про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк), фотокартки, та надано строк їх подання по 16.02.2018 року. Вищезазначені документи були надані Відповідачу 24.11.2017 року (а.с. 35).

Судом встановлено, що за підсумками розгляду заяви від 16.11.2017 року ЦОУ ПФУ в м. Одесі було прийнято Рішення №196 від 08.12.2017 року про відмову у призначенні пенсії (а.с. 44).

11.12.2017 року представником Позивача була подана заява до ЦОУ ПФУ в м. Одесі, в якій було зазначено, що при зверненні до відповідача ОСОБА_1 надавався паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи були надані 24.11.2017 року. У звязку з викладеним, представник Позивача просив повідомити про прийняте рішення за результатом розгляду заяви про призначення пенсії за віком від 16.11.2017 року, зареєстрованої за №8363 та надати належним чином завірені копії документів, які були прийняті Відповідачем (а.с. 43).

27.12.2017 року листом №624/М-11 Відповідачем було повідомлено ОСОБА_1, що ЦОУ ПФУ в м. Одесі було прийнято Рішення №196 від 08.12.2017 року про відмову у призначенні пенсії, надіслане Позивачу листом №1340/06 від 08.12.2017 року (а.с. 46).

Не погоджуючись з зазначеним Рішенням, Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і обєктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до п. 4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Відповідно до п. 2.9. Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна предявити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Судом встановлено, що за підсумками розгляду заяви Позивача від 16.11.2017 року та доданих до неї копії закордонного паспорту, копій трудових книжок БТ-I №5722504, БТ- II №6306356, диплома серії Э №927011, довідки з ДП Житлове управління фірми «Ренесанс» ЛТД-92 про фактичне проживання без реєстрації, довідок про стаж №219 від 28.03.1995 року, №А-185 від 06.04.1995 року ЦОУ ПФУ в м. Одесі було відмовлено Позивачу у призначенні пенсії.

Суд зазначає, що з аналізу тексту Рішення №196 від 08.12.2017 року про відмову у призначенні пенсії вбачається, що страховий стаж Позивача складає 33 роки 4 місяці 7 днів, тобто він є достатнім для призначення пенсії за віком, що вказується Відповідачем в тексті Рішення №196 та їм не заперечується. Також Відповідачем в тексті Рішення №196 від 08.12.2017 року було вказано, що у разі надання Позивачем паспорта громадянина України або тимчасової посвідки на постійне місце проживання він набуде право на призначення пенсії. Суд зазначає, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії стало ненадання Позивачем паспорта громадянина України або тимчасової посвідки на постійне місце проживання.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

З матеріалів справи вбачається, що для призначення пенсії Позивачем, зокрема, був наданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон, з якого відповідно вбачається, що позивач є громадянином України та з 05.02.2004 року був прийнятий на консульський облік Генеральним консульством України у Франкфурті-на-Майні для постійного проживання у ФРН.

Саме цей документ за наведеними правилами Закону України «Про громадянство України» підтверджує громадянство Позивача.

Позивач, у розумінні Закону України «Про громадянство України» є громадянином України і у відповідності до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком.

Як визначено частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд критично оцінює доводи Відповідача, що позивачем документ, який засвідчує особу наданий не був, з огляду на ті обставини, що в Рішенні №196 від 08.12.2017 року про відмову у призначенні пенсії в переліку документів, які були додані до заяви про призначення пенсії від 16.11.2017 року, була зазначена копія закордонного паспорту Позивача. Таким чином, посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на необхідність надання позивачем для вирішення питання про призначення їй пенсії документу, що підтверджує громадянство України є безпідставними, оскільки такий документ позивачем був наданий. Суд зазначає, що підстави відмови Відповідача у призначенні Позивачу пенсії за віком носять формалізований характер, є необґрунтованими та такими, що порушують конституційне право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, з метою ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів Позивача, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №196 від 08.12.2017 року «Про відмову в призначенні пенсії», яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 Яновічу пенсії за віком; зобовязання Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та виплатити ОСОБА_1 Яновічу пенсію за віком з 16.11.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції №СВ00388117 від 15.01.2018 року (а.с. 4), Позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 704,80 грн.

З урахуванням задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь Позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 704,80 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 9, 72, 77, 139, 241-243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Яновіча (65023, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4а, ) про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №196 від 08.12.2017 року «Про відмову в призначенні пенсії», яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 Яновічу пенсії за віком.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та виплатити ОСОБА_1 Яновічу пенсію за віком з 16.11.2017 року.

Стягнути з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4а, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 Яновіча (65023, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в тридцятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Стеценко О.О.

.