Справа № 182/7208/17(2-а/0182/442/2017)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2018 року справа № 182/7208/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю,

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.02.2018 (головуючий суддя А.Г. Багрова)

у справі № 182/7208/17

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Дніпро лейтенанта поліції Дахно Івана Анатолійовича,

про визнання незаконними дій, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпро, лейтенанта поліції Дахно Івана Анатолійовича, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАА № 223741 від 01.12.2017, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем прав позивача та процесуальних вимог КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також відсутністю факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та доказів його вчинення.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.02.2018 постанову ЕАА №223741 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 01.12.2017 залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення..

Рішення суду мотивовано тим, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а інспектором поліції при складанні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача були з'ясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для вирішення справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Постанова ЕАА №223741 від 01.12.2017 відповідає вимогам ст. ст. 252, 258, 276, 283 КУпАП, містить необхідні реквізити, її обґрунтованість підтверджується дослідженими судом доказами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішенням, яким позовні вимоги задовольнити. Позивач зазначає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, зокрема, чи є дія (бездіяльність) протиправною, винною (умисна або необережна) чи то є дією, яку вчинено за певних виниклих обставин.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України в редакції з 15.12.2017 суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 01.12.2017 ОСОБА_1 керував транспортним засобом SUBARU FORESTER, номерний знак НОМЕР_1, та був зупинений працівниками поліції.

Підставою для зупинки автомобіля стало те, що водій керував автомобілем в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком. При перевірці документів інспектором поліції встановлено, що водій ОСОБА_1 не мав поліс обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 ґ ПДР України.

01.12.2017 за даним фактом інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпро лейтенанта поліції Дахно І.А. складено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАА №223741, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП України, (а.с.30-31).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування постанови серії ЕАА №223741 від 01.12.2017.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі,: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.3 ст.254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Вимоги щодо змісту такої постанови встановлені цією ж нормою ст.283 КУпАП.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься, зокрема, у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтею 126 КУпАП.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р.III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п.1 р.IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ст.126 КУпАП, на місці вчинення правопорушення.

Стосовно суті прийнятої відповідачем постанови серії ЕАА №223741 від 01.12.2017 по справі про адміністративне правопорушення апеляційний суд зазначає наступне.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Докази в справі про адміністративне правопорушення наведені у статті 251 КУпАП, відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В даному випадку оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу на підставі ч.1 ст.126 КУпАП, відповідно до якої керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно приписів пп. ґ п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема у випадку вчинення особою правопорушення.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, зокрема, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Як вбачається з матеріалів справи, не спростовано позивачем, підставою зупинки 01.12.2017 транспортного засобу SUBARU FORESTER, номерний знак НОМЕР_1, став факт керуванням позивачем означеним автомобілем в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком. Тоді як відповідно до п.2.9. «в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; акріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Отже в даному випадку зупинення транспортного засобу було обумовлено недотриманням водієм (позивачем) вимог п.2.9. «в» ПДР України, що, відповідно, свідчить про правомірність вимог відповідача щодо пред'явлення для перевірки страхового полісу, тому доводи позивача з цього приводу про неправомірність дій відповідача є необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам.

Наявний в матеріалах справи відеозапис бодікамери в повній мірі підтверджує встановлений відповідачем факт, що ОСОБА_1 не надав відповідачу на його вимогу поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В матеріалах справи зазначений поліс також відсутній, а отже судом не міг бути дослідженим.

Доводи позивача, що він не є власником вказаного транспортного засобу та керував ним на прохання дійсного володільця, внаслідок чого не «здійснив контроль» наявності у керованому ним автомобілі полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не приймається апеляційним судом, з огляду на наступне.

Згідно приписів п. 21.1 з урахуванням положень пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до п. 21.4. цієї ж статті у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, відповідальність за відсутність поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності настає за фактом експлуатації (керування) транспортним засобом без відповідного поліса і покладається на особу, яка керує ним, незалежно від статусу такої особи, тобто незалежно від того, чи є особа власником транспортного засобу.

При цьому слід також зазначити, що відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що позивачем дійсно порушені ПДР України, у зв'язку з чим відповідач, притягнувши позивача до відповідальності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Наведені доводи позивача не спростовують встановленого факту порушення ним Правил дорожнього руху та відповідно складу адміністративного правопорушення, дії відповідача відповідають законодавчо встановленій процедурі розгляду справи про адміністративне апеляційний.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.02.2018 року у справі № 182/7208/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, є остаточною і оскарженню не підлягає (ст.ст.12, ч.5 ст.328 КАС України).

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко