Справа № 810/317/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/317/17 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

за участю секретаря с/з: Бордунової К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року, яка прийнята у місті Києві в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області до Згурівської районної ради, Відділу освіти Згурівської районної державної адміністрації, третя особа: Згурівська районна державна адміністрація про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Згурівської районної ради, Відділу освіти Згурівської районної державної адміністрації, третя особа: Згурівська районна державна адміністрація про зобов'язання вчинити певні дії щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку загальною площею 29,0 га, яка передана на баланс відділу освіти Згурівської районної державної адміністрації, для подальшого використання даного об'єкта за призначенням.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року адміністративний позов заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області задоволено.

Особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, Київською обласною радою 17 вересня 2013 року прийнято рішення № 681-34-УІ «Про деякі питання передачі майна Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», пунктом 6 якого безоплатно передано майно, що знаходилося на балансі Згурівської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до спільної власності територіальних громад сіл та селища Згурівського району.

Пунктом 9 зазначеного рішення встановлено, що право спільної власності на майно, визначене п. 6 цього рішення, виникає у територіальних громад Згурівського району в особі Згурівської районної ради з моменту підписання акта приймання-передачі.

Рішенням Згурівської районної ради від 04.07.2013 № 202-30-VI «Про прийняття у спільну власність територіальних громад сіл, селища Згурівського району майнового комплексу Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області» прийнято у спільну власність територіальних громад сіл, селища Згурівського районоу майновий комплекс Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області.

Рішенням сесії Згурівської районної ради від 29 жовтня 2013 року № 240-33-VI «Про створення комісії з приймання-передачі майна, що знаходиться на балансі Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» вирішено безоплатно передати майно, що знаходиться на балансі Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до спільної власності територіальних громад сіл та селища Згурівського району згідно з додатком 5 до рішення Київської обласної ради від 17.09.2013 № 681-34-VI на баланс відділу освіти Згурівської районної державної адміністрації.

Рішенням Згурівської районної ради № 261-34-VI від 28 листопада 2013 року «Про затвердження акту приймання-передачі майна Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» було затверджено акт приймання-передачі майна Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до спільної власності територіальних громад сіл, селища Згурівського району на баланс відділу освіти Згурівської райдержадміністрації. Згідно п. 2 додатку 5 Акту приймання-передачі майна Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, на баланс відділу освіти Згурівської РДА було передано земельну ділянку загальною площею 29,0 га для ведення організації підсобного господарства.

При цьому, як свідчать матеріали даної справи, на підставі рішення 15 сесії 21 скликання Згурівської селищної ради від 30 квітня 1994 року було видано Державний акт на право постійного користування землею серії КВ 1Ж000008.

Крім того, за даними відділу Держгеокадастру у Згурівському районі, у 1993 році Київським відділенням Інституту землеустрою було розроблено Проект відведення земельної ділянки для організації підсобного господарства Згурівській допоміжній школі-інтернату за рахунок земель запасу Згурівської селищної ради та розроблено Технічний звіт по перенесенню в натурі проекту відведення цієї земельної ділянки, яким було встановлено межі земельної ділянки та винесені в натуру із встановленням межових знаків. Кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався.

Рішенням Згурівської районної ради від 04.07.2013 № 202-30-VI «Про прийняття у спільну власність територіальних громад сіл, селища Згурівського району майнового комплексу Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області» було прийнято у спільну власність територіальних громад сіл, селища Згурівського району із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області майно - земельну ділянку площею 29,0 га для організації підсобного господарства, яка в подальшому, згідно п. 2 додатку 5 Акту приймання-передачі майна Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, була передана на баланс відділу освіти Згурівської РДА.

Рішенням Київської обласної ради від 17.09.2013 № 681-34-6 після ліквідації Згурівської СЗОШ інтернат спірну земельну ділянку було передано на баланс відділу освіти Згурівської РДА, цільове призначення якої не змінювалося.

З 2009 року вказану земельну ділянку без відповідних документів використовував та обробляло Фермерське господарство «Кузьмич» (далі - ФГ «Кузьмич»).

Під час виконання завдання прокуратури Київської області № 08-801 вих-16 від 07.07.2016 щодо стану додержання органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування вимог Закону України «Про охорону дитинства» щодо збереження мережі закладів освіти, лікувальних та оздоровчих закладів, відчуження їх майна, земельних ділянок, використання приміщень для цілей не пов'язаних з освітніми, лікувальними, оздоровчими процесами та дозвіллям дітей, законності використання коштів на їх утримання», яке надійшло до Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури 14.07.2016р., Бориспільською місцевою прокуратурою Київської області 13 вересня 2016 року з метою витребування з незаконного користування спірної земельної ділянки, площею 29,0 га, було направлено до Господарського суду Київської області позовну заяву до ФГ «Кузьмич», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ освіти Згурівської РДА, Згурівська районна державна адміністрація про визнання недійсним договору про спільне використання землі від 11.02.2010р. та зобов'язання вчинити певні дії.

13 вересня 2016 року Бориспільською місцевою прокуратурою Київської області було направлено до Господарського суду Київської області позовну заяву до фермерського господарства «Кузьмич», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ освіти Згурівської РДА, Згурівська районна державна адміністрація про визнання недійсним договору про спільне використання землі від 11.02.2010 та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11 листопада 2016 року позов Бориспільською місцевою прокуратурою Київської області задоволено повністю. Визнано недійсним договір про спільне використання землі № 1 від 11.02.2010, укладений між Фермерським господарством «Кузьмич» в особі голови Фермерського господарства «Кузьмич» та Згурівською спеціальною загальноосвітньою школою-інтернат І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування в особі директора школи. Зобов'язано Фермерське господарство «Кузьмич» звільнити займану ним земельну ділянку площею 29 га, яку він займає на підставі договору про спільне використання землі № 1 від 11.02.2010. Дане рішення набрало законної сили.

08.11.2016 Згурівським відділом Бориспільської місцевої прокуратури Київської області було скеровано запити до Згурівської районної ради, Згурівської районної державної адміністрації, відділу Держгеокадастру у Згурівському районі щодо кількості та площі земельних ділянок, які рахуються за закладами освіти та закладами для дітей на території Згурівського району та чи оформлені відповідні правовстановлюючі документи, тощо.

Прокурором було отримано інформацію на запити, в якій містилися відомості про те, що на балансі відділу освіти знаходиться земельна ділянка, загальною площею 29 га, на яку є Державний акт на право постійного користування від 27.07.1994 серії КВ, виданий Згурівській допоміжній школі-інтернат. Однак, вказаний навчальний заклад ліквідовано.

На думку заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, бездіяльність Згурівської районної ради та відділу освіти Згурівської районної державної адміністрації по оформленню правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку порушує законні інтереси Держави у сфері регулювання земельних відносин.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.1999 року встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, предметом спору у даній справі є бездіяльність відповідачів по оформленню правовстановлюючих документів на земельну ділянку загальною площею 29,0 га, що передана на баланс відділу освіти Згурівської районної державної адміністрації України, для її подальшого використання за призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (ч. 5 ст. 60 Закону).

Частиною третьою статті 5 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, надалі - Закон № 2402-III) передбачено, що місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, вирішення інших питань у цій сфері; розвиток мережі навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, соціального захисту, а також позашкільних навчальних закладів, діяльність яких спрямована на організацію дозвілля, відпочинку і оздоровлення дітей, зміцнення їх матеріально-технічної бази;

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України від 5 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту», для забезпечення територіальної доступності повної загальної середньої освіти органи місцевого самоврядування створюють і утримують мережу закладів освіти та їхніх філій.

Статтею 1 Закону України від 04.03.1992 № 2163-XII «Про приватизацію державного майна» (далі - Закон № 2163-XII), передбачено, що приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону №2163-XII, приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства.

При цьому, загальнодержавне значення мають, зокрема, об'єкти освіти.

Разом з тим, частинами 1-4 статті 80 Закону України «Про освіту» встановлено, що до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать:

нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо;

майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об'єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об'єкти авторського права та/або суміжних прав;

інші активи, передбачені законодавством.

Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Порядок, умови та форми набуття закладами освіти прав на землю визначаються Земельним кодексом України.

Основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом.

Об'єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із абз. 4 ч. 1 ст. 117 Земельного кодексу України рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

За приписами ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

А статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як уже зазначалося, рішенням Господарського суду Київської області від 11 листопада 2016 року задоволено позов Бориспільської місцевої прокуратури Київської області до ФГ «Кузьмич», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ освіти Згурівської РДА, Згурівська районна державна адміністрація про визнання недійсним договору про спільне використання землі від 11.02.2010р. та зобов'язання вчинити певні дії. Визнано недійсним договір про спільне використання землі № 1 від 11.02.2010, укладений між ФГ «Кузьмич» в особі голови ФГ «Кузьмич» та Згурівською спеціальною загальноосвітньою школою-інтернат І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування в особі директора школи. Зобов'язано ФГ «Кузьмич» звільнити займану ним земельну ділянку площею 29 га, яку він займає на підставі договору про спільне використання землі № 1 від 11.02.2010. Дане рішення набрало законної сили.

Суд першої інстанції приймаючи рішення у справі прийняв до уваги положення ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини (в редакції на день прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення), а саме, що встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, колегія суддів, враховуючи вищенаведені норми закону та встановлені у справі обставини, погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог даного позову, оскільки згідно рішення Господарського суду Київської області від 11 листопада 2016 року по справі №911/3042/16, яке набрало законної сили, фактичним користувачем спірної земельної ділянки площею 29,0 га та зацікавленою особою в її отриманні у постійне користування є саме відділ освіти Згурівської РДА, у якого на час звернення з даним позовом були відсутні відповідні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку.

Крім того, як було вірно зазначено судом першої інстанції, в матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відділом освіти Згурівської РДА будь-яких дій щодо оформлення або переоформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування спірною земельною ділянкою площею 29,0 га.

За таких обставин, аналізуючи норми чинного законодавства та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог даного позову.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено - 05.03.2018р.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Сорочко Є.О.

Петрик І.Й.