Справа № 826/6111/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2018 року № 826/6111/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання нечинним рішення, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання нечинним рішення від 07.04.2017 №3083/Ш/26-56-13-02 про відмову у реєстрації як платника єдиного податку; зобов'язання зареєструвати позивача платником єдиного податку.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуване рішення прийнято всупереч пп. 298.1.2 п. 298.1 ст. 298, п. 294.4 ст 294 Податкового кодексу України, оскільки позивач як новостворений суб'єкт підприємницької діяльності подав заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування з першого числа місяця в якому відбулась державна реєстрація.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України (КАС України від 06.07.2005 №2747-IV у редакції, що діяла до 15.12.2017), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 06.04.2017.

06.04.2017 позивачем подано до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві заяву про застосування спрощеної системи оподаткування .

Листом від 07.04.2017 №3083/Ш/26-56-13-02 податковий орган повідомив позивача про прийняття рішення про відмову у реєстрації його як платника єдиного податку, у зв'язку з недотриманням ним, позивачем, вимог встановлених пп. 298.1.4 п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України, оскільки позивачем було подано 06.04.2017 заяву з зазначенням дати переходжу на спрощену систему оподаткування з 01.04.2017, натомість як перехід на спрощену систему оподаткування відбувається з початку звітного кварталу.

Відповідно до п. 291.2. ст.. 291 Податкового кодексу України (далі - ПК України) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Порядок подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування визначений наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 №1675, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2011 за № 1537/20275 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку суб'єкт господарювання - юридична чи фізична особа може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному главою 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV "Спеціальні податкові режими" Податкового кодексу України.

Згідно п. 3 Порядку для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до органу державної податкової служби заяву про застосування спрощеної системи оподаткування за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 N 1675 ( z1536-11 ), у якій зазначаються такі відомості: найменування суб'єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків); дані документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця відповідно до закону; податкова адреса суб'єкта господарювання;місце провадження господарської діяльності; види господарської діяльності, обрані фізичною особою - підприємцем, згідно з КВЕД ДК 009:2005 ( va375202-05 ), у разі здійснення виробництва - також види товару (продукції), що нею виробляються; ставки єдиного податку або зміна ставки, обрані суб'єктами господарювання; кількість осіб, які одночасно перебувають з фізичною особою - підприємцем у трудових відносинах, та середньооблікова чисельність працівників у юридичної особи; дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 4 Порядку заява подається суб'єктом господарювання до органу державної податкової служби особисто або поштою.

Пунктом 7 Порядку визначено, що зареєстровані в установленому законом порядку суб'єкти господарювання (новостворені), які до закінчення місяця, в якому відбулася державна реєстрація, подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для третьої або четвертої групи, вважаються платниками єдиного податку з дня їх державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано 06.04.2017 до податкового органу заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, за формою визначеною Порядком, із зазначенням всіх необхідних даних відповідно до п. 3 Порядку.

Відповідно до п. 294.4 ст. 294 ПК України для зареєстрованих в установленому законом порядку суб'єктів господарювання (новостворених), які протягом 10 календарних днів з дня державної реєстрації подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для третьої групи, перший податковий (звітний) період починається з першого числа місяця, в якому відбулася державна реєстрація.

Як зазначено вище, позивач є новоствореним суб'єктом господарювання (зареєстрований 05.04.2017), який протягом 10 календарних днів з дня державної реєстрації (06.04.2017) подав заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для третьої групи, отже відповідно до п. 294.4 ст. 294 ПК України перший податковий (звітний) період для позивача починається з першого числа місяця, в якому відбулася державна реєстрація, а саме з 01.04.2017, про що позивачем вказано у заяві.

З огляду на викладене, висновок податкового органу, щодо порушення позивачем вимог встановлених пп. 298.1.4 п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України, оскільки позивачем у з'яві від 06.04.2017 вказано дату застосування спрощеної системи оподаткування з 01.04.2017, натомість як перехід на спрощену систему оподаткування відбувається з початку звітного кварталу, є безпідставним, що вказує на протиправність такого рішення та є підставою для його скасування.

Щодо позову в частині зобов'язання зареєструвати позивача платником єдиного податку, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні суди не наділені повноваженнями приймати судові рішення про зобов'язання зареєструвати платником єдиного податку.

При цьому необхідно звернути увагу на те, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 19$0 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Таким чином, повноваження Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо реєстрації суб'єкта господарювання платником єдиного податку є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій, окрім випадку, зазначеного у наведених положеннях судової практики Європейського суду з прав людини, наявність якого в межах розгляду даної справи доведена позивачем, з огляду на викладене, позов в частині зобов'язання зареєструвати позивача платником єдиного податку підлягає задовленню.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити позов.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 07.04.2017 №3083/Ш/26-56-13-02 про відмову у реєстрації як платника єдиного податку.

3. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві зареєструвати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку з першого числа місяця, в якому відбулася державна реєстрація.

4. Стянути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.І. Келеберда