Справа № 826/7921/16
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7921/16 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Федотова І.В.,

суддів: Василенка Я.М. та Літвіної Н.М.

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства "Укртранснафтопродукт" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Укртранснафтопродукт" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві, третя особа - офіс з обслуговування великих платників податків ДФС про визнання неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Укртранснафтопродукт" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач), третя особа - офіс з обслуговування великих платників податків ДФС, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.12.2015 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права та неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Державного підприємства "Укртранснафтопродукт" () з питань здійснення фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ПВД «КВАДРО» ( ) за період: лютий-травень 2015 року.

Перевіркою ДП "Укртранснафтопродукт" по взаємовідносинам із ПВД «КВАДРО» за перевіряємий період встановлено наступні порушення:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6, ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 31 808 926 грн., а саме по періодах: лютий 2015 на суму 5 310 239 грн., березень 2015 на суму 19 723 333 грн., квітень 2015 на суму 6 070989 грн., травень 2015 на суму 704 365 грн., що призвело до порушень п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму ПДВ 31 808 926 грн. в т. ч. по періодам: лютий 2015 на суму 5 277 646 грн., березень 2015 на суму 19 755 926 грн., квітень на суму 6 070 989 грн., травень 2015 на суму 704 365 грн.

За результатами перевірки складено акт від 11.11.2015 року №530/26-59-22-11/34355770 та винесено податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 47 713 389,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 31 808 926 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15 904 463 грн.

За результатам розгляду заперечень на акт перевірки від 11.11.2015 року №530/26-59-22-11/34355770, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві надано відповідь від 30.11.2015, якою висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 18.02.2016 року №3605/10/26-15-10-06-35, яким скаргу залишено без розгляду, а податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 року № - без змін.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 22.04.2016 року, яким податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 року №, з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги, залишено без змін, а скаргу-без задоволення.

Позивач, вважаючи, що факти, викладені в акті перевірки, не відповідають дійсності, а податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням вимог податкового законодавства, є незаконним, звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції носять реальний характер, а послуги, зазначені у податкових накладних, дійсно придбані у ПП "Ріекс" та використані в межах господарської діяльності або придбавались з такою метою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодекс України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Як вірно встановлено чудом першої інстанції та свідчать матеріали справи, між Державним підприємством "Укртранснафтопродукт" (покупець) та Приватним виробничим підприємством «Квадро» (постачальник) укладено договір поставки від 28.11.2014 року №28/11, згідно умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити (передати) у власність покупця олію соняшникову нерафіновану 1-го ґатунку, українського походження, врожаю 2014 року згідно ДСТУ 4492:2005, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Згідно пункту 1.2. загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, загальна ціна товару узгоджується сторонами та визначається в Специфікації.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2 поставка товару здійснюється на умовах та в строк, визначений в Специфікації. Сторони погоджуються при визначенні умов поставки застосувати офіційні правила тлумачення торговельних термінів INCOTERMS в редакції 2010 року. Факт здійснення поставки засвідчується видатковою накладною, яка підписується сторонами з моментом передачі товару. Одночасно з товаром постачальник зобов'язується передати покупцю документи що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром, а саме: податкову накладну, рахунок-фактуру, інші документи, які стосуються поставки товару.

Згідно п. 3.1. кількість товару, що є предметом поставки за цим договором, визначається у Специфікації, що додається до договору і є невід'ємною частиною.

Пунктом 3.5. постачальник зобов'язаний на кожну партію Товару, що є предметом поставки за цим договором, видати документ, який посвідчує відповідність названого товару вимогам відповідних стандартів або технічних умов.

Також, між вищезазначеними сторонами 29.11.2014 року укладено додаткову угоду до договору поставки від 28.11.2014 року №28/11-КВ, якою доповнено п.11. договору поставки: «товар, що буде поставлений за цим договором протягом грудня 2014 року передається у власність покупця на умовах товарного кредиту з відстроченням оплати в строк 30.01.2015 року. Враховуючи, що відповідно до п.14.1.245. податкового кодексу України, товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Сторони домовились про встановлення плати за товарний кредит-процентів - в розмірі 30,0 % від вартості товару без ПДВ, що переданий у власність покупця протягом грудня 2014 року з відстроченням оплати за такий товар».

Так, на виконання умов договору позивачем надано суду специфікації до договору, видаткові накладні, податкові накладні, акт прийому-передачі.

Також, позивачем надано договір зберігання №01/27/03-15 від 27.03.2015 року укладений між ПВП «КВАДРО» та ДП "Укртранснафтопродукт", акти здачі-приймання майна до договору відповідального зберігання, договір комісії від 28.11.2014 року №28/11-к укладений між ДП "Укртранснафтопродукт" та ТОВ «Компанія «Флора України», додатки до договору комісії, акт прийому-передачі, товаро-транспортні накладні.

В той же час, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що позивачем не надано до перевірки сертифікати відповідності, якості та походження олії соняшникової нерафінованої 1-го ґатунку, первинні документи, що підтверджують здійснення аналізів при прийнятті олії на зберігання та продаж на предмет стану в якому можливе зберігання олії, товарно-транспортні накладні, які підтверджують перевезення олії соняшникової нерафінованої від ПВП «КВАДРО».

При цьому, колегія суддів критично оцінює надані апелянтом лише під апеляційного розгляду справи, посвідчення якості, оскільки жодне з них не містить інформації, яка могла б підтверджувати, що ці посвідчення видані саме на той товар, який виступав предметом поставки за спірними операціями.

Водночас, в матеріалах справи наявний висновок експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 29.02.2016 року №1997/1998/16-33/2819-2822/16-33, з якого вбачається, що первинний зміст товаро-транспортних накладних, в яких замовником є ТОВ «Компанія «Флора України» за дорученням ДП "Укртранснафтопродукт" був змінений шляхом маскування первинного змісту тексту коректором, написання зверху зміненого тексту графітним олівцем.

Також, як вбачається з протоколу допиту свідка - ОСОБА_3 від 26.02.2016 року, який зазначений одним із водіїв в товаро-транспортних накладних виписаних, останній зазначає, що 07.03.2015 року та 08.03.2015 року перебував у відпустці та не їздив у с. Вільхуватка Харківської області, та в м. Южний.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що перевіркою встановлено факт реалізації позивачем олії соняшникової на експорт через комісіонера за ціною нижчою від ціни її придбання.

Так, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Колегія суддів зазначає, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Лише в такому разі операції суб'єкта господарювання можуть вважатись вчиненими в межах господарської діяльності платника податків та лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Отже, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Наведене вище узгоджується з нормами пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість господарських операцій платника податків на отримання позитивного економічного ефекту, який за загальним правилом виражається у прирості (збереженні) активів та/або їх вартості, а також створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. Водночас, якщо господарська операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то вона не є вчиненою в межах господарської діяльності, а тому її наслідки не можуть відображатись в податковому обліку.

Так, на спростування доводів податкового органу та суду першої інстанції щодо безприбутковості операції, апелянт, посилаючись на положення п.188.1 ст.181 ПК України, зазначає, що дохід від реалізації (прибуток) за результатом визначених операцій складає 6 377 620, 82 грн. (купівля товару (без 20% ПДВ) - 169336717,09грн.; продаж товару - 175714337,91 грн.).

В той же час, на підтвердження реалізації товару на експорт, позивачем надано Договір комісії від 28.11.2014 року №28/11-к, укладений з ТОВ «Компанія «Флора України».

Відповідно до п. 6.1. вказаного Договору за належне виконання доручення, Комітент виплачує Комісіонеру комісійну виплату в сумі визначеній в Додатках до даного Договору. Комісійна виплата включає в себе плату за делькредере та містить в собі податок на додану вартість, що нарахований у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Так, проаналізувавши зміст Додатків до Договору комісії, колегією суддів встановлено, що комісійна виплата за реалізацію товару на Термінал експорт за 1 тону складає 200 грн. в т.ч. ПДВ 20%.

Отже, вказуючи на отриманий дохід від реалізації (прибуток) за результатом визначених операцій в розмірі 6 377 620, 82 грн., позивач безпідставно залишає поза увагою понесення підприємством додаткових витрат у вигляді сплати комісійної винагороди за реалізацію товару, що спростовує твердження про отримання ним доходу у зазначеному розмірі.

Колегія суддів зазначає, що здійснюючи порівняння ціни придбання позивачем товару та подальшого його експорту за участі комісіонера, а також враховуючи понесення додаткових витрат у вигляді сплати комісійної винагороди, не свідчить про розумні економічні причини (ділову мету) у вигляді отримання прибутку в межах даних господарських операцій, окрім як за рахунок формування податкового кредиту.

Отже, надані позивачем документи є неповними і не підтверджують обставин здійснення господарських операцій і, таким чином, не відтворюють реального стану речей, фіксують обставини, які у дійсності не відбувались.

В той же час, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин слід погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги Державного підприємства "Укртранснафтопродукт"не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 07 листопада 2017 року та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Укртранснафтопродукт"залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року - без змін.

Стягнути з Державного підприємства "Укртранснафтопродукт" () на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському район; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві; код банку отримувача (МФО): 820019; рахунок отримувача: 1007; код класифікації доходів бюджету: 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 789 470 (сімсот вісімдесят дев'ять тисяч чотириста сімдесят) грн. 92 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Василенко Я.М.

Літвіна Н. М.