Справа № 445/102/18
Суддя: Кіпчарський О. М.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 445/102/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О.М.

секретаря судового засідання Притули І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Золочеві Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.12.2017 року. В обґрунтування позову покликається на те, що 16.06.2015 року Золочівським районним судом Львівської області задоволено її позов до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку, за період з 01.06.2014 року по 30 квітня 2015 року включно. Вказане рішення набрало законної сили та в подальшому пред'явлено відповідний виконавчий лист до примусового виконання в Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Постановою державного виконавця від 29.02.2016 року відкрито виконавче провадження, а 13.10.2017 року її повідомлено, що боржником здійснено нарахування допомоги по догляду за дитиною у розмірі 16 165,74 грн., однак, кошти їй фактично не виплачено. 27.12.2017 року постановою старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 виконавчий лист їй повернуто. Підставою для повернення виконавчого листа стягувачу є відсутність фінансового забезпечення та фактична відсутність коштів у боржника. Вважає, що оскаржувана постанова порушує її законні права та інтереси, а тому просить суд визнати таку неправомірною та скасувати.

Позивач в судове засідання не з'явилась, причини неявки не повідомила, подала на адресу суду заяву, якою просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду письмовий відзив щодо заявленого позову. Вважає позов безпідставним, а оскаржувану постанову правомірною, оскільки фактичне стягнення з боржника коштів є неможливим в зв'язку з відсутністю відповідного бюджетного фінансування. Застосування до боржника штрафних санкцій з огляду на невиконання судового рішення не є можливим, оскільки відсутність фінансування не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, що підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України від 24.03.2015 року у справі №21-66а15. Просить у задоволенні позову відмовити, розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у судове засідання не з'явився, однак подав на адресу суду письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог. Вказує на неможливість виконання судового рішення та виплату коштів позивачу, оскільки в Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області відсутнє відповідне бюджетне фінансування.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи та їх представників, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою Золочівського районного суду Львівської області від 16.06.2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області тавизнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним трирічного віку, за період із червня 2014 року по квітень 2015 року включно, відповідно до ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", зобов'язано Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним трирічного віку за період 01 червня 2014 року по 30 квітня 2015 року включно, відповідно до ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму та виплачених за вказаний період сум.

Вказане рішення набрало законної сили 11.09.2015 року.

На виконання вищевказаного судового рішення Золочівським районним судом Львівської області 12.11.2015 року видано ОСОБА_1 виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Табінського О.В. від 29.02.2016 року відкрито виконавче провадження № 50324358.

Постановою старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 27.12.2017 року виконавчий лист від 12.11.2015 року повернуто стягувачу ОСОБА_1, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». В обґрунтування постанови старший державний виконавець покликається на те, що на виконання вимог виконавчого документа та державного виконавця боржником - Управлінням соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, відповідно до листа №3065 від 13.10.2017 року, проведено нарахування виплат ОСОБА_1 в розмірі 16 165,74 грн., однак посилаючись на відсутність фінансування вказані кошти на рахунок стягувача не зараховано.

В оскаржуваній постанові старший державний виконавець Курман Б.Г. зазначає, що виплата ОСОБА_1 коштів за рахунок наявних у боржника бюджетних коштів є неможливою, оскільки це порушуватиме права та законні інтереси інших отримувачів допомог, а також вважатиметься порушенням бюджетного законодавства (нецільовим використанням бюджетних коштів) із покладенням передбаченої законодавством відповідальності на винних осіб (ст. 116, ст. 119 Бюджетного кодексу України).

Окрім цього, старшим державним виконавцем Курманом Б.Г. зазначено в оскаржуваній постанові, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону,а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Конституційний суд України у рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Належне, повне та своєчасне виконання судового рішення є складовою права на справедливий суд, що є основоположним та не може нівелюватись органами державної влади.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Окрім цього, згідно ст. 46 Конституції України, право на соціальний захист та соціальні виплати гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними, відтак органи державної влади не можуть покликатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, оскільки сама ж держава це право гарантувала.

Аналогічна позиція неодноразово зазначалась в рішеннях Європейського Суду із прав людини.

Так, у судовому рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» суд повторно констатував, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Аналогічно у судовому рішенні у справі «Кечко проти України» суд зазначив, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто покликання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, не може бути прийняте до уваги.

Оскільки відсутність бюджетного фінансування та фактичної відсутності коштів не є підставою для невиконання судового рішення, суд приходить до висновку, що відповідачем необґрунтовано винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу від 27.12.2017 року, а тому така підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 139, 241-246, 250, 251, 255 КАС України, суд-

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 27.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 50324358.

Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 705,00 грн. (сімсот п'ять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань.

Копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання надіслати учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та/або обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2018 року.

Суддя О. М. Кіпчарський