Справа № 200/9445/16-а(2-а/200/229/17)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2018 року справа № 200/9445/16-а(2-а/200/229/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.,

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року, (суддя суду першої інстанції Женеску Е.В.), ухвалену в м. Дніпро, за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання призначити пенсію, -

в с т а н о в и в :

26 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: зобов'язати відповідача призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_2 з моменту подачі його представником заяви про призначення пенсії, тобто починаючи з 26 грудня 2013 року враховуючи положення ч. 2 ст. 28 ЗУ «про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що Позивач в 1997 році виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю. Перед виїздом за кордон мешкав за адресою АДРЕСА_1. З моменту виїзду за кордон і станом на сьогоднішній день пенсія позивачу не призначалась. 26 грудня 2013 року позивач звернувся через своїх представників до УПФУ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо призначення пенсії, але йому було відмовлено. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а визнані протиправними дії УПФУ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком з підстави відсутності у нього зареєстрованого місця проживання в Україні, а також даний УПФУ був зобов'язаний розглянути заяву, подану ОСОБА_2 через представника, про призначення пенсії за віком від 26.12.2013 року з прийняттям відповідного рішення. Вказана постанова залишена без змін ухвалою ВАСУ від 06.06.2015 року. Але 23 листопада 2015 року представники позивача знов отримали відмову відповідача від 16.11.2015 року, в якій було зазначено, що у поданих до УПФУ документах відсутній документ, що підтверджує місце реєстрації, а також у ОСОБА_2 відсутній необхідний страховий стаж роботи. Позивач зазначає, що відмови відповідача у призначенні пенсії з підстав відсутності реєстрації в Україні є незаконною. Крім того, у трудовій книжці заявника НОМЕР_1 зазначена помилкова дата народження заявника, однак всі інші дані співпадають з паспортними даними заявника. Також роки роботи ОСОБА_2 на ДП «ВО Південний машинобудівний завод ім.. Макарова», вказані у довідці цього підприємства, співпадають з роками роботи позивача на даному підприємстві, які вказані у трудовій книжці. Крім того, у трудовій книжці колгоспника помилково зазначено ім'я позивача «ОСОБА_2» замість «ОСОБА_2», але інші дані співпадають.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено: зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити та виплачувати позивачу пенсію з моменту подачі його представника заяви про призначення пенсії, тобто з 26 грудня 2013 року, враховуючи положення ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою у даній справі, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на виконання постанови Печерського районного суду м. Києва управлінням ПФУ в Бабушкінському районі м Дніпропетровська було розглянуто заяву позивача про призначення пенсії та відмовлено в її призначенні з огляду на відсутність у позивача достатнього страхового стажу. Відповідач зазначає, що надані для призначення пенсії документи позивача містять в собі невідповідності стосовно дати народження позивача та його імені, відтак вони не можуть бути враховані для умов підтвердження наявності страхового стажу. На момент розгляду пенсійним органом заяви позивача недоліки документів, поданих разом із заявою позивача на призначення пенсії усунуто не було, відтак станом на листопад 2015 року позивачу було правомірно відмовлено у призначенні пенсії.

Від представника позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивач в призначенні пенсії, оскільки судовим рішення визначено, що відсутність реєстрації на території України не може бути підставою для відмови в призначенні пенсії. Також, позивача зазначає, що розбіжності щодо написання дат та імені в наданих до пенсійного органу документах усунені, тому підстави для відмову позивачу в призначенні пенсії - відсутні.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року замінено відповідача у справі Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком з підстави відсутності в нього зареєстрованого місця проживання в Україні. Зобов'язно Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська розглянути подану ОСОБА_2 через представника заяву про призначення пенсії за віком від 26.12.2013 р. з прийняттям відповідного рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказане рішення залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2015 року.

Розглянувши заяву позивача про призначення пенсії відповідач листом від 16.11.2015 року за № 3013/02/20 відмовив позивачу у задоволенні заяви про призначення пенсії, посилаючись на таке:

- відсутній документ, який підтверджує місце реєстрації;

- відсутній необхідний страховий стаж роботи - 15 років відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Неможливо взяти для підрахунку стажу трудову книжку та довідку № 151/6-663 від 12.08.2015 року з ВО «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», так як дата народження (ІНФОРМАЦІЯ_2 рік) в вищезазначених документах не відповідає даті народження в паспорті ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 рік). Також неможливо зарахувати в страховий стаж період роботи з 1971 по 1984 роки в колгоспі імені Леніна, так як згідно трудової книжки колгоспника та архівної довідки № 30 від 28.07.2015 року, наданої Трудовим архівом Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, значиться ім'я «ОСОБА_2», що не відповідає імені в паспорті «ОСОБА_2».

Вважаючи рішення відповідача стосовно відмови в призначенні пенсії позивачу протиправним, ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції виходив з того, що відсутність реєстрації позивача на території України не може бути підставою для відмови в призначенні пенсії, а неточності в написанні імен та дат в поданих для призначення пенсії документах - усунені.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку відсутності реєстрації позивача на території України як підставі для відмови в призначенні пенсії позивачу суд зазначає таке.

Так, як вже зазначалось, в 2013 році позивач звернувся до УПФУ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська із заявою про призначення пенсії.

Пенсійним органом було відмовлено позивачу в призначенні пенсії з огляду на те, що ОСОБА_2 не зареєстрований за місцем проживання на території України.

Позивач оскаржив відмову пенсійного органу в призначенні пенсії до суду.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а було зобов'язано управління ПФУ в Бабушкінвському районі м. Дніпропетровська розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії. При розгляді даної справи, суд дійшов висновку, що відмова в призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності реєстрації за місцем проживання в Україні є неправмірною, та такою що не відповідає вимогам Законів та Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, з огляду на те, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а, яка набрала законної сили, встановлено протиправність відмови пенсійного органу в призначенні пенсії позивачу з підстав відсутності факту його реєстрації за місцем проживання на території України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність відмови в призначенні пенсії ОСОБА_2 з підстави відсутності у нього реєстрації за місцем проживання на території України.

Надаючи правову оцінку невідповідностям написання імені та дат народження в документах позивача, поданих до пенсійного органу для призначення пенсії, як підставі для відмови в призначенні пенсії суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 16.11.2015 року 3013/02/20 пенсійним органом позивача повідомлено, що неможливо взяти для підрахунку стажу трудову книжку та довідку № 151/6-663 від 12.08.2015 року з ВО «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», так як дата народження (ІНФОРМАЦІЯ_2 рік) в вищезазначених документах не відповідає даті народження в паспорті ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 рік). Також неможливо зарахувати в страховий стаж період роботи з 1971 по 1984 роки в колгоспі імені Леніна, так як згідно трудової книжки колгоспника та архівної довідки № 30 від 28.07.2015 року, наданої Трудовим архівом Андріївської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, значиться ім'я «ОСОБА_2», що не відповідає імені в паспорті «ОСОБА_2».

Відтак, відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача визначеного ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стажу для призначення пенсії за віком.

Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки відповідача правомірними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», (в редакції чинній на час подання позивачем заяви про призначення пенсії - далі Закон) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Частиною1 статті 28 Закону визначено страховий стаж за наявності якого може бути призначена мінімальна пенсія.

Частина 3 ст. 28 Закону визначає можливість призначення пенсії пропорційно до набутого стажу за наявності у особи страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 ( 637-93-п ) (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01.01.2004, відділ персоніфікованого обліку органу, що призначає пенсію (далі - відділ персоніфікованого обліку), додає довідку із бази даних системи персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3.

Тобто, наявність у особи відповідного трудового стажу підтверджується записами трудової книжки.

Розмір пенсії за віком визначається за приписами ч.1 ст. 27 Закону, за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія,

у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Таким чином, при вирішенні питання щодо можливості призначення пенсії врахуванню підлягають факти, які безумовно свідчать про наявність у особи права на пенсію у відповідному розмірі, вказані факти можуть встановлюються суто на підставі документів про набутий особою трудовий стаж, розмір заробітної плати, сплату страхових внесків, на противагу зазначеному, для призначення пенсії не можуть враховуватись суперечливі документи або відомості які не містять в собі конкретної інформації стосовно стажу та заробітку особи, або ті документи, що зумовлюють виникнення обґрунтованих сумнівів або множинного трактування обставин, на підтвердження яких вони були подані.

Як вже зазначалось, позивачем до управління ПФУ в Бабушкінвському районі було подано документи, які містять невідповідності, а саме в трудовій книжці колгоспника невірно зазначено ім'я позивача («ОСОБА_2» замість «ОСОБА_2»), в трудовій книжці невірно зазначено дату народження позивача ( « ІНФОРМАЦІЯ_2 р.» замість « ІНФОРМАЦІЯ_1»).

З огляду на невідповідність даних зазначених у трудовій книжці колгоспника та трудовій книжці, поданих позивачем для призначення пенсії, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками відповідача, що станом на час розгляду заяви позивача про призначення пенсії (листопад 2015 року) підстави для врахування трудового стажу, згідно поданих документів у пенсійного органу були відсутні.

Позивач зазначає, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.06.2015 року визначено факт наявності у позивача страхового стажу у розмір 13 років, починаючи з 1984 р. по 1997 р., відтак, відповідач мав призначити позивачу пенсію пропорційно до наявного трудового стажу позивача який складає 13 років.

Позивач вважає, що наявність у нього трудового стажу саме в розмірі 13 років, не підлягає доказуванню в силу приписів КАС України.

Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача суд зазначає так.

За приписами ч. 4 ст. 77 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, дійсно не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Між тим, суд зазначає, що від обставин встановлених судовим рішенням під час розгляду справи слід відрізняти оцінку суду, надану документам, під час розгляду справи.

Так, згідно із ч. 7 ст. 77 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Як вбачається з копії Ухвали Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2015 року, судом під час розгляду справи надано правову оцінку доводу сторони про те, що позивач на території України пропрацював менше 15 років. (а.с. 41).

Тобто, судом касаційної інстанції не встановлювалось жодних обставин, а надано лише оцінку доводу сторони, щодо відсутності у позивача стажу у розмірі 15 років.

Більш того, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно приписів ч. 1 ст. 220 КАС України, (в редакції чинній на час прийняття рішення касаційним судом), суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто, суд касаційної інстанції позбавлений процесуального права на встановлення будь-яких обставин справи, він здійснює лише перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відтак, доводи позивача стосовно встановлення судом касаційної інстанції обставин щодо розміру його трудового стажу є необґрунтованими.

Стосовно доводів позивача про те, що недоліки поданих для призначення пенсії документів усунені, відтак, достатніми є підстави для зобов'язання відповідача здійснити дії щодо призначення пенсії, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2016 року дійсно встановлено факт належності позивачу трудової книжки НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2, в якій зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру судових рішень вказане рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя набрало законної сили 04.07.2016 року.

Отже, фактично позивачем усунено недоліки, які містились у трудовій книжці НОМЕР_2 в липні 2016 року, між тим, оскаржуване рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії пенсійним органом було прийнято в листопаді 2015 року, тобто до усунення позивачем недоліків у поданих документах.

Вищевказане, виключає протиправний характер дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії позивачу з підстав неможливості врахування для призначення пенсії поданих документів, оскільки станом на листопад 2015 року недоліки у поданих документах існували, а відтак, існували і об'єктивні підстави, що унеможливлювали призначення пенсії.

Як зазначає відповідач, що не спростовано позивачем, ОСОБА_2 до пенсійного органу рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2016 року із позначкою про набрання ним законної сили не подавав, тобто фактично дій на усунення недоліків у поданих документах, які унеможливили призначення пенсії, не вчиняв.

Отже, за викладених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем було правомірно прийнято рішення від 16.11.2015 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 у зв'язку з неможливістю підтвердити наявність достатнього трудового стажу на підставі поданих документів.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року у справі №200/9445/16-а (2а/200/420/16) - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволення позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 лютого 2018 року та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай