Справа № 817/308/18
Суддя: Гудима Н.С.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2018 року м. Рівне №817/308/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С. за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник Назаревич Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про визнання дій і бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою суду від 02.02.2018 року відкрито спрощене позовне (письмове) провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - Рівненському об'єднане управління ПФУ Рівненської області) про визнання протиправними дій та бездіяльності щодо невиплати пенсії з 01.09.2017 року та зобов'язання виплатити пенсію за період з 01.09.2017 року по 01.11.2017 року.

Ухвалою суду від 13.02.2018 року задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням осіб.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві та у судовому засіданні 26.02.2018 року ОСОБА_1 та його представник повідомили, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 14.03.2016 року, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому. З 01.04.2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні ПФУ Рівненської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Зазначили, що в період з 26.06.2017 року по 07.08.2017 року позивач перебував на тимчасово окупованій території України, оскільки організовував перевезення належних йому великогабаритних речей з власної квартири, що знаходиться у м. Луганську. Після повернення у м. Рівне, йому стало відомо, що рішенням комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг від 03.08.2017 року (протокол № 28), встановлено факт відсутності ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання, у зв'язку з чим з 01.09.2017 року Рівненським об'єднаним управлінням ПФУ Рівненської області йому припинено виплату пенсії. Стверджує, що не змінював фактичного місця проживання (АДРЕСА_1), у зв'язку з чим у нього відсутній обов'язок повідомляти комісію Рівненського міського виконавчого комітету з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг про такий факт. В подальшому, на підставі рішення комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги від 20.09.2017 року (протокол №33) відповідачем відновлено виплату пенсії, але з 01.11.2017 року. Виплату пенсії позивачу з 01 вересня по 01 листопада 2017 року відповідачем не здійснено. Вважає, що у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії з 01.09.2017 року по 01.11.2017 року, тому його дії щодо припинення виплати пенсії та його бездіяльність, що полягає у нездійсненні нарахування та виплати позивачу пенсії за вказаний період, є протиправними, відтак просив позов задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав, у встановлений судом строк подав письмовий відзив на позовну заяву (а.с.38-39). Представник відповідача у судовому засіданні в обґрунтування заперечень пояснив, що на адресу управління надійшло рішення комісії Рівненського міського виконавчого комітету з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг від 03.08.2017 року, протокол №28, яким встановлено факт відсутності ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання. Зазначив, що на підставі цього рішення відповідачем з 01.09.2017 року припинено виплату позивачеві пенсії. Однак, оскільки 20.09.2017 року рішенням комісії Рівненського міського виконавчого комітету з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг, протокол №33, питання відновлення виплати пенсії позивачу вирішено позитивно, то відповідачем поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2017 року. З посиланням на пункти 15,16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року за №365, зазначив, що у разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку, соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. З огляду на це стверджував, що відповідач діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, не порушуючи ст. 19 Конституції України, відтак підстав для виплати пенсії позивачу в період з 01.09.2017 року по 01.11.2017 року немає, а тому у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є громадянином України, зареєстрованим місцем проживання якого є: АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2, виданого 22.05.1997 року Рівненським МУ УМВС України у Рівненській області (а.с.7-8).

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому від 14.03.2016 року за № (а.с.17), ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України, який переїхав з м. Луганськ до м. Рівне. Датою закінчення дії довідки вказано 13.09.2016 року. Фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_3. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ? помешкання за цією адресою належить позивачу на праві приватної власності (а.с.34).

Згідно з розпорядженням Управління ПФУ в м. Рівне №1273 від 25.03.2016 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії за віком, призначеної в минулих роках, у зв'язку з обліком справи та з 01.04.2016 року взято на облік в Рівненському об'єднаному управлінні ПФУ Рівненської області, де позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (а.с.40).

Судом встановлено, що з 01.09.2017 року по 01.11.2017 року позивачу було припинено виплату пенсії, що підтверджується протоколом від 07.02.2018 року по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с.53) та не заперечується учасниками справи.

Як свідчить зміст долучених до матеріалів справи документів, цьому слугувало наступне.

17.07.2017 року Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому листом за №08-4116 повідомило відповідача про відсутність ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб.(а.с.41) і просило прийняти відповідне рішення щодо припинення соціальних виплат.

26.07.2017 року Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області звернулося до Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому з поданням за №8104/03, яким просило винести на розгляд комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання питання про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 (а.с.42).

03.08.2017 року комісією Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання прийнято рішення про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії, оскільки останній відсутній за фактичним місцем проживання (а.с.43).

11.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою заявою про поновлення йому виплати пенсії, якою повідомив, що був відсутній на момент перевірки за адресою фактичного місця проживання, оскільки їздив до м. Луганська, щоб вивезти власні речі (а.с.52).

Цього ж дня Рівненське об'єднане управління ПФУ Рівненської області листом за №8564/03 від 11.08.2017 (а.с.44) надало Управлінню праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому список пенсіонерів для обстеження на предмет призначення (продовження) виплати пенсії як внутрішньо переміщеним особам, зокрема ОСОБА_1.(а.с.45).

У відповідь на вказаний лист, Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому листом за №09-4625 від 01.09.2017 року повідомило відповідача, що за результатами перевірки фактичного місця проживання на момент складання акта обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 перебував за фактичним місцем проживання.

20.09.2017 року на підставі подання Рівненського об'єднаного управління ПФУ Рівненської області від 08.09.2017 року №9383/03 (а.с.47), комісією Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання прийнято рішення про відновлення виплати ОСОБА_1 пенсії згідно чинного законодавства (а.с.48).

Як свідчить копія розпорядження Рівненського об'єднаного управління ПФУ Рівненської області від 27.09.2017 року №833694 (а.с.51) виплата пенсії ОСОБА_1 поновлена з 01.11.2017 року (а.с.51).

Доказів повідомлення позивача про підстави припинення Рівненським об'єднаним управлінням ПФУ Рівненської області виплати йому пенсії з 01.09.2017 по 01.11.2017 відповідачем до справи не надано.

Як слідує з листа Рівненського об'єднаного управління ПФУ Рівненської області за №700/10 від 14.12.2017 року на заяву позивача про виплату пенсії за період з 01.09.2017 по 01.11.2017, виплата ОСОБА_1 пенсії була припинена управлінням з 01.09.2017 року відповідно до витягу з рішення комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання від 03.08.2017, протокол №28, у зв'язку з його відсутністю за фактичним місцем проживання. Посилаючись на п.16 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. за №365, відповідно до якого у разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з п.15 цього Порядку, соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат, відповідач вказав, що оскільки питання виплати пенсії ОСОБА_1 позитивно вирішено комісією Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання лише 20.09.2017 року, то виплату йому пенсії за віком поновлено з 01.11.2017 року. (а.с.10-11).

Таким чином, цим листом відповідач фактично відмовив позивачу у виплаті пенсії з 01.09.2017 року по 01.11.2017 р.

Не погоджуючись з цією відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи дії відповідача щодо припинення з 01.09.2017 р. виплати та бездіяльності щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01.09.2017 по 01.11.2017 на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі ст.4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706 підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Судом встановлено, що позивачем до Рівненського об'єднаного управління ПФУ Рівненської області було надано довідку Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, відповідно до якої ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Отже, позивач набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується копією довідки від 14.03.2016 року за № (а.с.17).

Датою закінчення дії довідки вказано 13.09.2016 року, однак вона є безстроковою в силу вимог ст. 12 Закону, а строк дії в 6 місяців був проставлений органом, що її видав згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 . В подальшому постановою Кабінету Міністрів України №352 від 08.06.2016 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509» внесено зміни, згідно з якими довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону (абз. 5 підпункт 6 Постанови №509).

Доказів скасування виданої ОСОБА_1 довідки від 14.03.2016 року за №, з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706 відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 цього ж Закону встановлено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В силу вимог ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений цією статтею є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом і виключно за рішеннями двох суб'єктів - територіального органу Пенсійного фонду України або суду.

Як випливає з положень статті 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, якими визначено суб'єктів системи пенсійного забезпечення в Україні, комісія Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання до їх переліку не входить. Відтак, ні рішення, ні інформація, яка надійшла відповідачу від комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання про відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання самі по собі не можуть бути законною підставою для припинення Рівненським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області виплати пенсії позивачу.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Рівненське об'єднане управління ПФУ Рівненської області не приймало своїх рішень про припинення (поновлення) виплати пенсії позивачу з 01.09.2017 року, що не заперечувалося відповідачем. Жодних доказів зворотного відповідачем суду не надано і матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вважає, що для припинення з 01.09.2017 виплати пенсії ОСОБА_1 у відповідача були відсутні встановлені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 підстави для такого припинення, а тому такі дії відповідача не ґрунтуються на законі.

Водночас Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно з п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 15 зазначеного Порядку поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі, припинених відповідно до підпункту 2 пункту 12 цього Порядку, здійснюється за рішенням комісії, прийнятим на підставі подання структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, що внесене разом з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. Згідно з пунктом 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування у разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат.

Саме на цей Порядок відповідач посилається у відзиві на позовну заяву, як на підставу правомірності своїх дій щодо припинення з 01.09.2017 виплати пенсії позивачу (пп.2 пункту 2 Порядку), так само як і на підставу правомірності власної бездіяльності щодо її невиплати в період з 01.09.2017 року по 01.11.2017 року (пункт 16 Порядку).

Натомість суд відхиляє ці аргументи відповідача, оскільки вказані приписи підзаконного нормативно-правового акту, яким встановлено інші випадки припинення соціальних виплат, суперечать нормі статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, відповідно до якої виплата пенсії може припинятися виключно з підстав, встановлених цим законом.

Крім того, суд звертає увагу, що постанова Кабінету Міністрів України як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи фактичні обставини, суд дійшов висновку, що дії Рівненського управління ПФУ Рівненської області по припиненню виплати позивачу пенсії з 01.09.2017 року та бездіяльність, яка полягає у її невиплаті з 01.09.17 по 01.11.2017 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим у частині другій статті 2 КАС України, порушують права та законні інтереси позивача, а тому позовні вимоги про визнання їх протиправними підлягають до задоволення.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення йому виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому зокрема статтею 46 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Водночас відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оскільки обставинами справи встановлено, що відповідач протиправно припинив виплату позивачеві пенсії з 01.09.2017 року, і так само протиправно не виплачував її з 01.09.2017 року по 01.11.2017 року, то суд вважає, що суми пенсії не отримані позивачем з вини Рівненського об'єднаного управління ПФУ Рівненської області, а тому вимоги позивача про зобов'язання відповідача виплатити пенсію за період з 01.09.2017 року по 01.11.2017 року підлягають до задоволення.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, держава зобов'язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливе лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Верховний Суд України у рішенні від 06.10.2015 року у справі №608/1189/14-а дійшов аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

У своїх постановах від 13.02.2018 року по справі №234/11937/17, від 06.02.2018 року по справах №263/7763/17 та №234/9663/17 Верховний Суд висловив таку ж позицію та зазначив про пріоритетність застосування вимог ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV перед нормами постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, позиція Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Пічкур проти України» (№10441/06), яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, (зокрема положення пунктів 51, 54) зводиться до того, що право на отримання пенсії як таке не може бути залежним від місця проживання заявника. Різниця в поводженні, є порушенням статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для припинення виплати пенсії позивачу у зв'язку з відсутністю за місцем фактичного проживання, а відтак, не виплачуючи ОСОБА_1 пенсії з 01.09.2017 року, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності вчинених ним дій і допущеної бездіяльності.

З огляду на викладене, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі, а заперечення та аргументи відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 34, ) щодо припинення виплати пенсії з 01.09.2017 р. і бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.09.2017 року по 01.11.2017 р.

Зобов'язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплатити ОСОБА_1 (33027, АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пенсію за період з 01.09.2017 року по 01.11.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 704,80, грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 03 березня 2018 року.

Суддя Гудима Н.С.