Справа № 826/2851/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 лютого 2018 року № 826/2851/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Качура І.А., Келеберди В.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-банк» в особі Уповноваженої

особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного

акціонерного товариства «Інтеграл-банк» ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України,

Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства

юстиції України

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-банк» ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (надалі - Відповідач-1), Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України (надалі - Відповідач-2), в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 10.11.2016 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 05.09.2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.09.2016 року №26604-0-33-16; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 16.12.2016 року №3689/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»; зобов'язати Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України скасувати №1610544 від 11.07.2013 року про право власності ОСОБА_2 на базу відпочинку, що знаходиться за адресою Черкаська обл., Золотонівський р., с. Кедина Гора, вул. Курортна, буд. 47, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3867467 від 11.07.2013 року та поновити запис №15402087 від 13.07.2016 року про право власності ПАТ «Інтеграл-банк» на базі відпочинку, що знаходиться за адресою Черкаська обл., Золотонівський р., с. Кедина Гора, вул. Курортна, буд. 47, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30465944 від 14.07.2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В судовому засіданні 14.06.2017 р., Судом залучено до розгляду справи , в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 (надалі - третя особа), розгляд справи відкладено.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що в порушення вимог законодавства Відповідача зроблено помилковий висновок щодо порушення прав ОСОБА_2 на право власності на іпотечне майно нежитлову будівлю, базу відпочинку, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., Золотонівський р., с. Кедина Гора, вул. Курортна, буд. 47, а тому спірні рішення підлягають скасуванню.

Представник Відповідача-1 проти позову заперечує, при цьому зазначивши, що для реєстрації права власності було подано письмові вимоги про усунення порушень, надіслані іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, однак в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення відсутні відмітки про отримання іпотекодавцем та боржником письмових вимог про усунення порушень, з якими Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядок №1127 пов'язують можливість проведення державної реєстрації прав. Таким чином державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації права власності було допущено норм законодавства, оскільки за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав ним було проведено державну реєстрацію прав власності.

Представник третьої особи також заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, які є аналогічними посиланням Відповідача-1.

Представниками Позивача та Відповідачів подано суду клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України.

В судовому засіданні 12.07.2017 р. на підставі клопотань сторін Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на липень 2017 року).

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходить на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 (надалі - Скаржник) 05.09.2016 року звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.09.2016 року за №26604-0-33-16, щодо протиправного рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Чорнєй В.В. про державну реєстрацію права власності за публічним акціонерним товариством «Інтеграл банк» на базу відпочинку, розташовану за адресою: Черкаська обл., Золотонівський р., с. Кедина Гора, вул. Курортна, буд. 47 та просив Комісію скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.07.2016 року №30465944, прийняте приватним нотаріусом Чорнєй В.В.; внести до Державного реєстру прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на базу відпочинку за ОСОБА_2; вилучити з Державного реєстру прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ПАТ «Інтеграл-банк» та заблокувати доступ приватного нотаріуса Чорнєй В.В. до Державного реєстру прав.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийнято висновок від 10.11.2016 року, вирішено скаргу Скаржника задовольнити частково та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.07.2016 року №30465944, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В.

На підставі висновку Комісії Міністерством юстиції України 16.12.2016 р. прийнято Наказ №3689/5, яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.07.2016 року №30465944, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. Виконання наказу покладено на Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України.

Позивач вважає, що спірний висновок та Наказ прийнято з порушенням вимог законодавства, звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

З Державного реєстру прав вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. проведено державну реєстрацію права власності на базу відпочинку за ОСОБА_2 (номер запису про право власності НОМЕР_1). У Державному реєстрі прав на базу відпочинку відкрито розділ за №15 та перенесено до нього з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку за №1611308 та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - запис про обтяження за №1611459.

Представником ПАТ «Інтеграл-банк» 13.07.2016 року подано заяву про державну реєстрацію права власності, зареєстровану у базі даних заяв Державного реєстру прав за реєстраційним №17637948.

За результатами розгляду заяви 14.07.2016 року приватним нотаріусом Чорнєй В.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 30465944. На підставі цього рішення 14.07.2016 року проведено державну реєстрацію права власності на базу відпочинку за ПАТ «Інтеграл-банк» та внесено до Державного реєстру прав запис про право власності №15402087.

ОСОБА_2 звернувся 05.09.2016 року до Міністерства юстиції України зі скаргою, (вх. 07.09.2016 року за №26604-0-33-16) щодо протиправного рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Чорнєй В.В. про державну реєстрацію права власності за публічним акціонерним товариством «Інтеграл банк» на базу відпочинку, розташовану за адресою: Черкаська обл., Золотонівський р., с. Кедина Гора, вул. Курортна, буд. 47 та просив Комісію скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.07.2016 року №30465944, прийняте приватним нотаріусом Чорнєй В.В.; внести до Державного реєстру прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на базу відпочинку за ОСОБА_2; вилучити з Державного реєстру прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ПАТ «Інтеграл-банк» та заблокувати доступ приватного нотаріуса Чорнєй В.В. до Державного реєстру прав.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийнято висновок від 10.11.2016 року, яким було вирішено скаргу Скаржника задовольнити частково та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.07.2016 року №30465944, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В.

Підставою прийняття вищезазначеного висновку стало те, що ПАТ «Інтеграл-банк» подано пакет документів до заяви про реєстрацію прав власності, в якому містився і письмові вимоги про усунення порушень, надіслані іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові: документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання письмових вимог про усунення порушень фпотекодавцем та боржником. Але в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення відсутні відмітки про отримання іпотекодавцем та боржником письмових вимог про усунення порушень за Законом України «Про іпотеку» та Порядку №1127 (пов'язують можливість проведення державної реєстрації).

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон №1952), Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Порядок № 1128), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 „Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації".

У відповідності до абзацу першого пункту 1, пунктів 2, 5 Порядку № 1128 цей Порядок визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та „Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України, що здійснюється Міністерства юстиції України та його територіальними органами.

Згідно з п. 2 Порядку № 1128 для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно до п. 2 розділу 1 Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року № 37/5, Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «;Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Пунктом 2 розділу 1 Положення № 37/5 передбачено, що комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням та іншими актами законодавства.

Разом з тим, Суд вбачає за необхідне звернути увагу на наступне, що відповідно до ч.1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.7 цієї статті суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Із вищезазначеного слідує, що суб'єктом владних повноважень можуть виступати органи державної влади, а також юридичні особи публічного права, наділені владно-управлінськими функціями з метою реалізації публічних інтересів держави чи територіальної громади.

Пунктом 1 розділу 2 Положення № 37/5 встановлено, що до складу комісії включаються посадові особи Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.8, 10 розділу 3 рішення комісії оформляються висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії.

Висновок комісії, оформлений відповідно до пункту 8 розділу III цього Положення, разом з проектом відповідного наказу Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України подає для підпису Міністру юстиції України, його першому заступнику або заступнику Міністра з питань державної реєстрації.

Позивач вважає, що висновки Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 10.11.2016 року не відповідають чинному законодавству України, а тому підлягають скасуванню, Суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом даної норми закону предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що Комісія не являється суб'єктом владних повноважень, не здійснює владних управлінських функцій, а є органом, що входить до структури Мінюсту, виконує консультативно-дорадчі функції, за результатами своєї роботи приймає рішення у вигляді висновків, які містять рекомендаційний характер, не породжують прав та обов'язків для їх суб'єктів, а тому не можуть бути предметом оскарження в порядку КАС України.

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого адміністративного суду України від 07.06.2017 року по справі №К/800/35906/16, від 08 серпня 2017 р. по справі №К/800/19172/17.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання незаконним та скасувати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 10.11.2016 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 05.09.2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.09.2016 року №26604-0-33-16 не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 16.12.2016 року №3689/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», Суд зазначає наступне.

На підставі вищезазначеного висновку Комісії Міністерством юстиції України прийнято наказ від 16.12.2016 року №3689/5, відповідно до якого скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.07.2016 року №30465944, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. Виконання наказу покладено на Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з приписами п.5 ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

При цьому, відповідно до п.1 ч.3 ст.10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність обтяжень прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.24 № 1952-IV Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.9 Порядку №1127 разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Згідно з п.18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

У відповідності до п. 57 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 Закону.

Так, відповідно до абзацу 1 вказаної статті у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється зокрема згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з статтею 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Судом встановлено, що право власності ПАТ «Інтеграл-буд» виникло на підставі договору іпотеки, додаткового договору №1 та додаткового договору №2. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя викладені у главі 5 договору іпотеки, зокрема відповідно до пп.5.2 позасудове врегулювання здійснюється одним з таких способів: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконання напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пп.5.2.3.1 та 5.2.3.2 цього договору, а саме: задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону; продаж іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону; у будь-який інший спосіб на розсуд іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем до заяви про державну реєстрацію права власності додано претензію (вимогу про усунення порушення) (повторно) до ТОВ «Альта Так» від 18.11.2015 року №03-1/2249, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 19.11.2015 року та претензію (вимогу про усунення порушення) (повторно) до ОСОБА_2 від 18.11.2015 року №03-1/2248 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 19.11.2015 року.

Однак, Відповідачем-2 під час розгляду скарги ОСОБА_2 було встановлено, що у вказаних рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення відсутні відмітки про отримання іпотекодавцем та боржником письмових вимог.

Суд звертає увагу, що Позивачем до суду не надано цих рекомендованих повідомлень, на спростування обставин не надано жодного належного доказу на підтвердження зворотного, а саме підтвердження отримання боржником та іпотекодавцем вимоги, як то вимагається приписами Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку №1127.

До того ж Суд наголошує, що позов ґрунтується лише на посиланнях на доданих до матеріалів справи вимоги від 04.06.2014 року про усунення порушень основного зобов'язання з доказами їх отримання ОСОБА_2 04.06.2014 року нарочно та повідомленні від 09.07.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, врученого нарочно 10.07.2014 року останньому.

Проте, слід зауважити, що вказані документи не було подано до приватного нотаріуса разом із заявою про державну реєстрацію права власності та не мають жодного відношення до підтвердження своєї позиції щодо правомірності підстав прийняття спірного рішення приватним нотаріусом Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав власності на базу відпочинку за ПАТ «Інтеграл-банк» від 14.07.2016 року №15402087.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що спірний наказ Міністерства юстиції України 16.12.2016 року №3689/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» прийнятий у відповідності до вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 16.12.2016 року №3689/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України скасувати №1610544 від 11.07.2013 року про право власності ОСОБА_2 на базу відпочинку, що знаходиться за адресою Черкаська обл., Золотонівський р., с. Кедина Гора, вул. Курортна, буд. 47, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3867467 від 11.07.2013 року та поновити запис №15402087 від 13.07.2016 року про право власності ПАТ «Інтеграл-банк» на базі відпочинку, що знаходиться за адресою Черкаська обл., Золотонівський р., с. Кедина Гора, вул. Курортна, буд. 47, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30465944 від 14.07.2016 року - не підлягає задоволенню, оскільки є похіднимим від вищезазначених вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічному акціонерному товариству «Інтеграл-банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-банк» ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1; код ЄДРПОУ НОМЕР_2) відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді І.А. Качур

В.І. Келеберда