Справа № 824/2588/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2018 року

Київ

справа №824/2588/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2807/18, К/9901/2810/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційні скарги Хотинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласунка-плюс»

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 (судді Совгира Д.І.,Білоус О.В., Курко О.П.)

у справі № 824/2588/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласунка-плюс»

до Хотинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласунка-плюс» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Хотинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області (далі - ОДПІ, відповідач), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.10.2013 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 66970,20 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2013 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.10.2013 № .

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014, постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.10.2013 № у частині застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 28158,95 грн.; в іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОДПІ просить скасувати постанову апеляційного суду у частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 9 ст. 3, пункту 4 ст. 17 закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (Закон № 265/95-ВР), ст. 7, 159, 163, 206 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційним судом не було надано належної правової оцінки доказам, зібраним під час проведення перевірки позивача та доказам, наданим у судовому процесі щодо встановлених за наслідками проведеної перевірки порушень.

Заперечуючи проти касаційної скарги відповідача, позивач подав до суду відзив, в якому просив залишити касаційну скаргу ОДПІ без задоволення як безпідставну.

Позивач у своїй касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного суду у частині відмовлених позовних вимог та залишити в силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального права, а саме: ст.. 13 Закону № 265/95-ВР, пункту 2.6 постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» 15.12.2004р. № 637, зареєстрованої Міністерством юстиції України 13.01.2005 № 40/1-320 (далі - Положення № 637). Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційним судом не було надано належної правової оцінки доказам відсутності фактів порушень позивачем норм Закону № 265/95-ВР щодо несвоєчасного оприбуткування готівки.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на касаційну скаргу позивача.

У відповідності до норм частини 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Фактичною підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у сумі 66970,20 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 15.10.2013 № 0025/24/00/22/35248940. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми пункту 9 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, пункту 2.6 Положення № 637, а саме: невиконання щоденного друку фіскальних звітних чеків (Z-звіту) реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО) за 23.05.2013, 16.07.2013 та 03.09.2013; не повне оприбуткування готівки у книзі обліку розрахункових операцій, зокрема: за 24.12.2012 у сумі 728,85 грн.. за 04.02.2013 - 233,77 грн., 08.02.2013 - 478,72 грн., 05.05.2013 - 206,70 грн. 19.07.2013 - 2911,26 грн., 19.09.2013 - 996,49 грн.; не здійснено запис в РРО щодо службової видачі 7634,25 грн. за 23.05.2013.

Відповідно до пункту 9 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій; - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

За порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання (пункт 4 ст. 17 цього Закону).

Відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 16.04.2013р. у справі за позовом фізичної особи-підприємця Юсуфової Р.В. до Державної податкової інспекції у м. Євпаторії Автономної Республіки Крим про визнання незаконним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 ст.17 Закону № 265/95-ВР, відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чека та/або його не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій, виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги).

Висновок суду апеляційної інстанції про правомірність застосування 340,00 грн. штрафних санкцій, замість 1020,00 грн., за кожен випадок не роздрукування, відповідає наведеній правовій позиці.

Посилання позивача у його касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом норм Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2002 р. № 199, зокрема щодо особливостей роздрукування звітних фіскальних чеків при змінній формі роботи, то обставини змінної форми роботи позивача та відповідного налаштування РРО не підтверджені у судовому процесі.

Крім того, правильними є висновки апеляційного суду щодо встановлених під час перевірки порушень позивачем пункту 2.6 Положення № 637.

Так, апеляційний суд, за встановлення у судовому процесі обставин допущення позивачем помилок при здійсненні розрахункових операцій 24.12.2012, 04.02.2013, 08.02.2013, 05.05.2013, 19.07.2013, 19.09.2013, які були виправлені шляхом здійснення операції видачі помилково проведених грошових коштів на загальну суму 5555,79 грн., зробив обґрунтований висновок про відсутність фактів неповного оприбуткування готівкових коштів на вказану суму, а отже і неправомірність застосованих до позивача штрафних санкцій у сумі 27778,95 грн. Такий висновок зроблений на підставі оцінки доданих до матеріалів справи копій актів, помилкових фіскальних чеків РРО, фіскальних чеків службової видачі, оцінка яким відповідає нормам ст. 86 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення постанови суду апеляційної інстанції).

Також правильним є висновок апеляційного суду про правомірність застосованих до позивача штрафних санкцій у сумі 38171,25 грн. у зв'язку з не оприбуткуванням позивачем 23.05.2013 готівки у сумі 7634,25 грн.

Згідно з абзацами першим, другим та третім пункту 2.6 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Вимога норми абзацу першого щодо оприбуткування готівки у день одержання готівкових коштів стосується кожного із зазначених способів проведення готівкових розрахунків.

У судовому процесі встановлено, що розрахунок готівкою на суму 7634,25 грн. був проведений через РРО, про що свідчить фіскальний звітний чек (Z-звіт) від 23.05.2013 № 401, позивач виписав прибутковий касовий ордер від 23.05.2013 № 177, однак не виконав запису про рух вказаної суми в КОРО. Отже позивач порушив встановлений пунктом 2.6 Положення № 637 порядок оприбуткування готівки безвідносно до підстав не здійснення таких дій.

Абзацом 3 частини першої ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (Указ № 436/95), який прийнятий згідно зі статтею 25 Конституційного договору між Верховною Радою України та Президентом України від 8 червня 1995 року та діє до прийняття відповідного закону, установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Наведені вище правові норми дають підстави для висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Не відображення готівки у книзі обліку розрахункових операцій після проведення розрахункової операції із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки, відповідальність за яке встановлена Указом № 436/95.

Такий зміст правового регулювання відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 02.04.2013 року у справі за позовом приватного підприємства «Регіон-Юг» до державної податкової інспекції у м. Євпаторії Автономної Республіки Крим про визнання протиправним та скасування рішення, яка у силу норм ст. 244-2 КАС України є обов`язковою для всіх судів України. Відступлення від такої правової позиції можливе з обґрунтуванням судом підстав для іншого висновку.

Доводи, наведені позивачем та відповідачем у касаційних скаргах, не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення..

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 341, 343, 344, 349 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Хотинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласунка-плюс» залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко