Справа № 2а-4617/10
Суддя: Музичук Н.Ю.
Дата ухвалення: 2010-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рівненський міський суд Рівненської області
___________________________________________________________________________________
Справа №2А-4617/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області

В особі судді Музичук Н.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в м. Рівне (далі по тексту УПФУ в місті Рівне) про визнання дій неправомірними та зобов'язання відповідача в належному розмірі нарахувати в виплатити щомісячну державну соціальну допомогу «Дітям війни» за період із 09.06.2007 року по 31.10.2010 року, -

встановив :

Позивач 05 листопада 2010 року звернувся до суду з позовом до УПФУ в м. Рівне про визнання дій неправомірними та стягнення щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни», згідно ст.6 Закону України №2195-IУ від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період із 09.06.2007 року по 31.10.2010 року, оскільки за вказаний період 2009-2010 років така допомога йому виплачувалась в неналежному розмірі.

В своєму позові позивач зазначає, що соціальні гарантії дітям війни, встановлені вищенаведеним Законом, не можуть бути обмеженими або скасованими іншими нормативними актами. Згідно ст.ст. 19,32,22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти на підставі та в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Недоплата соціальної допомоги становить 30% мінімальної пенсії за віком щомісячно, яка відповідно до ст.28 Закону України

Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Просить взяти до уваги, що згідно ч.2 ст.46 Закону України «Про Загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ГУ від 09,07.2003 року передбачено, що нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначив і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком із нарахуваннями компенсації втрати частини доходів. Загальна сума заборгованості :по виплатах щомісячної державну соціальну допомоги за означений позовом час становить 4475,47 грн., яку просить зоов'язати відповідача йому виплатити.

Згідно наданих суду заперечень відповідача, позовні вимоги вважаються безпідставними. Вказується, що при зверненні до суду позивачем не дотримані вимоги ст.99 КАС України, позивач знав про можливе порушення її права з часу опублікування рішення Конституційного суду України, міг звернутися за захистом порушеного права, проте не звернувся доказів поважних причин пропущеного строку та заяви на його поновлення суду не надав. В задоволенні позовних вимог може бути відмовлено внаслідок пропуску строку звернення, або залишено позов без розгляду. Крім того, в позовній заяві не враховано, що в 2009-2010 роках підвищення до пенсії позивача виплачувалось відповідно до ОСОБА_2 КМУ від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», в сумі із 22 травня - 48,10 грн., із 01 липня - 48,20 грн., із 01 жовтня - 49,80 грн. Крім того, наведеними позовною заявою та рішеннями Конституційного суду України від 22.05.2008 року в справі 10-рп/2008 .2008 року положення законів України про державний бюджет на відповідний рік про зміни щодо розміру надбавки до пенсій дітям війни визнані неконституційними, проте рішення про відновлення дії Закону України №2195-ІУ від 18 листопада 2004 року в редакції чинній до внесення змін до нього ВР України не приймалося. Відповідно, порядок обчислення підвищення пенсії дітям війни залишилось неврегульованим. Відповідно до п.3 ст..28 Закону України «Про .Загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року, мінімальний розмір пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, що втратили.працездатність, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій згідно з цим Законом та не може застосовуватись для визначення розміру підвищення пенсії дітям війни. Крім того, фінансове забезпечення витрат на державні соціальні гарантії згідно Закону України №2195-IУ від 18 листопада 2004 року не передбачені.

Позивач згідно наданої заяви, позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути їх в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув.

Справа розглядається судом за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження, відповідно положень ст.ст.122, 128 ч.6 КАС України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Відповідно положень ст..6 Закону України №2195-ІУ від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. Така редакція статті 6 Закону України №2195-IУ від 18 листопада 2004 року станом на 2009-2010 роки була чинною, скасована чи змінена у встановленому порядку не була.

Відповідно ч. 8 ст/ 8 КАС України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства.

Таким чином, розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обчислювати, відповідно ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року, і такий мінімальний розмір пенсії за віком дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, що втратили працездатність, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився 08 липня 1938 року в селі Користь Корецького району Рівненської області. Згідно із статтею 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років є дитиною війни. Отже, ОСОБА_1 є дитиною війни, що підтверджується відповідною відміткою в пенсійному посвідчені № 171009, виданому управлінням соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому 02 жовтня 1998 року. Виходячи із цього, позивач має право на пільги соціальні гарантії передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Вказана відповідачем ОСОБА_2 КМУ від 28 травня 2008 року №530 є підзаконним нормативно-правовим актом. Відповідно ч.4 ст.8 КАС України, у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. А відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у разі виникнення колізії між підзаконними нормативно-правовим актом та законом, застосуванню підлягають положення закону. Крім того, відповідно до ст. 3Закону України "Про соціальний захист дітей війни" державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Отже в періоди 09.06.2007-31.12.2007року згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.06.2008 року №6-рп/2007 року, 22.05.2008-31.12.2008 року згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 року, 2009-2010 років відповідач був зобов'язаний нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії в розмірі, встановленому ст.. 6 Закону України №2195-IУ від 18 листопада 2004 року не в розмірі визначеному ОСОБА_2 КМУ від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» щомісячно.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що вбачається протиправність дій відповідача в частині незастосування позивачу підвищення до пенсії в розмірі, встановленому ст. 6 Закону України № 2195- IУ від 18 листопада 2004 року.

З огляду на положення ст..ст,21,105, 162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Зі встановленням порушення норми права відповідачем, суд визнає такі дії протиправними та вважає доцільним і достатнім захищення порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача провести нарахування і виплату належних позивачу по закону коштів без підміни повноважень відповідача, оскільки визначення конкретної суми недоплаченого підвищення до пенсії є компетенцією відповідача.

Таким чином, судом встановлені підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача із застосуванням підвищення до пенсії в розмірі, встановленому ст.. 6 Закону України №2195-ІУ від 18 листопада 2004 року ОСОБА_1 в межах встановленого ст. 99 КАС України шестимісячного строку звернення з позовом за захистом порушеного права до суду, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення із 01 травня 2010 року по 31 жовтня 2010 року, а такі вимоги за період із 09.06.2007 року по 01.05.2010 року до задоволення не підлягають, повинні бути залишені без розгляду на підставі ч.1 ст. 100 КАС України, за відсутністю заяви про поновлення строку звернення та обгрунтування її поважними причинами пропуску звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права. Наведені позовною заявою доводи щодо причини пропущеного строку звернення не заслуговують на увагу, як підстави для поновлення встановленого ст.. 99 КАС України строку звернення. Встановлено, що підвищення до пенсії, як щомісячна державна соціальна допомога «Дітям війни в повному обсязі не нараховувалась відповідачем, а надання такої врегульоване саме Законом України «Про соціальний захист дітей війни», тому доводи щодо ст. 46 ЗУ 1058-У від 09.07.2003 року не заслуговують на увагу.

Заперечення відповідача в частині відсутності правового регулювання питання порядку проведення підвищення пенсії, зокрема відсутність нормативного акту про відновлення дії ст. 6 Закону України №2195-IУ 18 листопада 2004 року в редакції чинній до зміни його Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін і доповнень до деяких законодавчих актів України», п.п.9,10 п.35 розділ II, після Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 року, а також не передбачене фінансове забезпечення відповідних витрат на державні соціальні гарантії суд вважає безпідставними

На підставі викладеного, ст..6 Закону України №2195-IУ від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.9,69, 71, 99,100, 158 - 163, 171-2, 185,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в м. Рівне ( далі по тексту УПФУ в місті Рівне) задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України в м. Рівне.

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в м. Рівне здійснити перерахунок пенсії та виплату ОСОБА_1 30% підвищення до пенсії на підставі ст.6 Закону України №2195-ІУ від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період в межах строку звернення до суду за захистом порушеного права із 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року, із урахуванням виплачених сум.

В задоволенні вимог про доплату підвищення до пенсії за період із 09 червня 2007 року по 30 квітня 2010 року відмовити внаслідок пропущеного строку звернення

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до частини 3 статті 160 КАС України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо була подана заява про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Рівненського міського суду Музичук Н.Ю.