Справа № 825/454/18
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Чернігів Справа № 825/454/18

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:
головуючого судді - Д`якова В.І.,
за участю секретаря - Лазаренко В.Г.,
представника позивача - Гнатюка В.С.,
представника відповідача - Кучерової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача), в якому просить: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 про повернення документів ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги як інваліду III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, без реалізації; зобов`язати Чернігівський обласний військовий комісаріат відповідно до п. 13 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 прийняти, зареєструвати та направити до розпорядника бюджетних коштів - Міністерства оборони України висновок з доданими до нього документами про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду війни III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що ним 16.01.2018 на адресу відповідача направлено заяву про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням позивачу 27.01.2016 Чернігівською обласною МСЕК III групи інваліда війни, з пакетом відповідних документів. Разом з тим, листом від 18.01.2018 № 5/159с Чернігівським обласним військовим комісаріатом позивачу повернуто його заяву з доданими до неї документи без реалізації. Вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними, позивачі звернувся до суду за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.
Водночас, представником позивача, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи від 15.01.2018, надана до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що надані позивачем як відповідачу, так і суду документи у повному обсязі підтверджують право останнього на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, як інваліду війни III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Крім того, зазначив і про безпідставність твердження відповідача у відзиві на позов про факт проходження ОСОБА_1 військової служби у прикордонних військах, оскільки жодного посилання на даний факт відповідачем у листі від 18.01.2018 № 5/159c наведено не було.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов, та просив суд у їх задоволенні відмовити, оскільки підставою для повернення заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та доданих до неї документів без реалізації став, той факт, що, у відповідності до підпункту 6 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві. Оскільки, інвалідність встановлена позивачу понад тримісячний строк після звільнення з військової служби, то у останнього відсутнє і право на отримання одноразової грошової допомоги. Крім того, відповідач зазначив, що, у відповідності до пункту 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Таким чином, оскільки позивач звільнявся з прикордонних військ, то і виплата йому одноразової грошової допомоги повинна проводитись Адміністрацією Державної прикордонної служби України. Також, відповідач у відзиві на позов звернув увагу і на факт неможливості складання останнім висновку щодо призначення одноразової грошової допомоги, з огляду на неподання позивачем документу, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.07.1983 по 30.01.1985 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Прикордонних військ КДБ СРСР, що підтверджується копією військового квитка позивача серії НОМЕР_2 від 24.10.1982 (а.с.8).
Як вбачається з матеріалів справи, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Прикордонних військ КДБ СРСР, ОСОБА_1 отримав поранення (контузія) та захворювання, яке, згідно з протоколом засіданні Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 10.02.2015 № 428, пов`язане з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с. 9).
Згідно з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ 018745 від 27.01.2016, ОСОБА_1 з 27.01.2016 до 27.01.2017 встановлено III групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (вперше) (а.с.10).
Згідно з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ 045430 від 17.01.2017, ОСОБА_1 безстроково встановлено III групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.11).
16.01.2018 позивачем на адресу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено заяву про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням позивачем обов`язків військової служби, з пакетом відповідних документів (а.с.12).
Листом від 18.01.2018 № 5/159с тимчасово виконуючий обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про той факт, що заява ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності та додані до неї документи повертаються без реалізації, оскільки з 01.01.2017 Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до законодавства, які стосуються військовослужбовців. Так, у відповідності до підпункту 6 пункту 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві (а.с.13).
Вважаючи протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повернення, без реалізації, документів ОСОБА_1 стосовно виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду війни III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
У відповідності до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-ХІІІ).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 № 2011- XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011- XII).
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
У свою чергу, розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Так, пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Підпунктом б пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (частина 6 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ).
Згідно з частиною 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, у позивача право на отримання одноразової грошової допомоги виникло з 27.01.2016 (довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ № 018745 від 27.01.2016 (а.с.11), із заявою до військового комісаріату про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 звернувся 17.01.2018 (а.с.12).
Таким чином, після встановлення позивачу III групи інвалідності 27.01.2016 і на момент його звернення з відповідною заявою до військового комісаріату 16.01.2018 ОСОБА_1 мав право на отримання одноразової грошової допомоги, у відповідності до частини 2 статті 16 та частини 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ.
При цьому, підставою для повернення заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та доданих до неї документів, без реалізації, став, як про це зазначено у листі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.01.2018 № 5/159с , той факт, що, у відповідності до підпункту 6 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Однак, суд не може погодитись з вищевказаним висновком Чернігівського обласного військового комісаріату, оскільки, як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 21.04.2015 у справі № 21-135а15, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Крім того, відповідач у відзиві на позов звернув увагу на той факт, що, оскільки позивач звільнявся з прикордонних військ, то і виплата йому одноразової грошової допомоги, у відповідності до пункту 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975), повинна проводитись Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
У свою чергу, у відповідності до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Водночас, як вбачається з листа від 18.01.2018 № 5/159c, відповідачем не було зазначено у ньому як факту ненадання позивачем, разом із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, документу, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Отже, у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не може посилатися на вищевказані обставини, оскільки останні не були покладені в основу листа від 18.01.2018 № 5/159c, яким позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
При цьому, стосовно правової позиції відповідача щодо необхідності проведення виплати позивачу одноразової грошової допомоги саме Адміністрацією Державної прикордонної служби України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 № 1431-ХІІ Про військові формування, підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України від 12.09.1991 № 1543-ХІІ Про правонаступництво України встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
За таких обставин та з урахуванням того факту, що позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого у подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі Міністерства оборони СРСР, звідки його і звільнено, суд вважає, що обов`язком Міністерства оборони України, у даних правовідносинах, є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у розмірі встановленому статтею 16 Закону № 2011-ХІІ.
Аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 (справа № К/9901/1670/18).
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У свою чергу, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначає Порядок № 975.
Так, у відповідності до пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
При цьому, згідно пункту 13 Порядку № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу (пункт 14 Порядку № 975).
Аналізуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, порядок призначення та виплати допомоги полягає у наступному: особи, які мають право на одноразову грошову допомогу звертаються з документами в обласний військовий комісаріат; обласний військовий комісаріат подає розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, та надсилається за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги; перевірені фахівцями документи розглядаються Комісією та подаються Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення одноразової допомоги; після прийняття рішення Міністром оборони України кошти надсилаються в обласний військовий комісаріат (військову частину), до якого були подані документи, для виплати одноразової допомоги отримувачам. Виплата одноразової допомоги провадиться в порядку черговості відповідно до дати подання документів після отримання Міністерством оборони коштів, передбачених на ці цілі.
У свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що Порядком № 975 саме до дискреційних повноважень Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги, віднесена можливість або прийняти рішення про призначення, або відмовити у призначенні одноразової грошової допомоги.
Водночас, Чернігівський обласний військовий комісаріат не наділений повноваженнями на самостійне визначення наявності/відсутності в осіб права на призначення чи відмову в отриманні одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, або залишення їх заяв без реалізації.
Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, Чернігівський обласний військовий комісаріат, всупереч викладеним у Порядку № 975 положенням, вийшов за межі наданих чинним законодавством України повноважень та фактично самостійно розглянув подану ОСОБА_1 заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням позивачем обов`язків військової служби з додатками та прийняв рішення про залишення її без реалізації, повернувши позивачу, у зв`язку із чим неправомірно перебрав на себе повноваження Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, чим допустив вчинення протиправних дій.
У свою чергу, під протиправними діями суб`єкта владних повноважень слід розуміти дії, які прямо суперечать нормам законодавства, так і дії, що нормами законодавства не передбачені.
За таких обставин та з урахуванням факту допущення Чернігівським обласним військовим комісаріатом, у оскаржуваних правовідносинах, протиправних дій, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій Чернігівського обласного військового комісаріату щодо повернення, без реалізації, документів ОСОБА_1 стосовно виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду війни III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, і задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині.
При цьому, судом не приймається до уваги посилання відповідача у відзиві на позов на факт неможливості складання висновку щодо призначення одноразової грошової допомоги, з огляду на неподання позивачем документу, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, виходячи з наступного.
Так, пунктом 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530, передбачено документи, які подаються для одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву).
Вищевказаним пунктом передбачено, що для одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності подається, зокрема, копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Отже, зі змісту вказаної норми розуміється, що копія акту про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва) необхідно подавати саме у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Разом з тим, як вбачається з витягу з протоколу засіданні Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 10.02.2015 № 428, ОСОБА_1 отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох рук, правої ноги (контузія головного мозку - 1984), пов`язані з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с.9).
Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо ненадання позивачем необхідного документу про причини та обставини поранення для складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги, є необґрунтованими.
Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до пункту 13 Порядку № 975, прийняти, зареєструвати та направити до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України висновок, з доданими до нього документами, про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду війни III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сім`ї, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, як зазначено судом вище, у відповідності до пункту 13 Порядку № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Водночас, судом, за результатами розгляду даної справи, встановлено протиправність дій відповідача щодо повернення, без реалізації, документів ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду війни III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до пункту 13 Порядку № 975, прийняти, зареєструвати та направити до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України висновок, з доданими до нього документами, про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду війни III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сім`ї і задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що зобов`язання Чернігівського обласного військового комісаріату прийняти, зареєструвати та направити висновок і документи до нього розпорядникові бюджетних коштів - Міністерству оборони України є належним способом відновлення порушеного права позивача та слугуватиме меті усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах.
Водночас, суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.
Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).
У даному випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача подати висновок та відповідні документи визначеній судом особі, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 про повернення документів ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги як інваліду III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, без реалізації.
Зобов`язати Чернігівський обласний військовий комісаріат відповідно до п. 13 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 прийняти, зареєструвати та направити до розпорядника бюджетних коштів - Міністерства оборони України висновок з доданими до нього документами про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду війни III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 05 березня 2018 року.

Суддя В.І. Д`яков