Справа № 423/2660/17
Суддя: Архипенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 423/2660/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року Попаснянський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Архипенко А.В.

при секретарі Іваненко С.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника УПФУ ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Попасна цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити певні дії , -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із дійсним позовом, в якому зазначив, що 07 вересня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідач, розглянувши заяву позивача, своїм рішенням від 15 вересня 2017 року відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, виключивши та не зарахувавши до його трудового стажу певні періоди роботи, посилаючись на відсутність пільгових довідок .

За таких обставин, позивач звернувся до суду із дійсним позовом, з урахуванням уточнень, просив визнати неправомірними дії УПФУ в Попаснянському районі Луганської області щодо відмови в призначені пенсії за віком на пільгових умовах та скасувати рішення від 15.09.2017 року про відмову в призначені пенсії.

У поданому позові позивач також просив:

-Зобов'язати відповідача зарахувати йому до пільгового стажу:

-період роботи з 05 вересня 1985 року по 21 жовтня 1985 року, та з 21 березня 1988 року по 28 листопада 1995 року на шахті «Луганська» виробничого обєднання «Стахановвугілля»,

-- період роботи з 29 листопада 1995 року по 30 вересня 1996 року в Орендному підприємстві по видобутку вугілля шахта 71 «Індустрія»,

-зобов'язати призначити пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «а» статті 13 закону України «Про пенсійне забезпечення» з 07 вересня 2017 року.

-Стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору у сумі 640 грн. 00 коп.

У судове засідання позивач не зявився, згідно поданої заяви просив розглядати поданий позов без його участі, за участю свого представника.

Представник позивача у судовому засіданні підтриманив поданий позов, висловив думку, що позов обґрунтований та позивач має право на призначення пенсії, тому що його трудовий стаж підтверджений записами в його трудові книжці.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, зазначаючи, що ПФУ не може зарахувати позивачу відповідні періоди роботи до стажу роботи, який дає йому право на пенсію - тому що позивачем не надано уточнюючі довідки про особливий характер роботи та умови праці.

При цьому, у своєму запереченні, представник ПФУ зазначив, що позивачем ОСОБА_3 при зверненні до УПФУ надавалися довідки за період з 05.09.1985 року по 21.10.1985 року та з 21.03.1988 року по 28.11.1995 року на шахті «Луганська» виробничого обєднання «Стахановвугілля» та з 29.11.1995 року по 30.09.1996 року на шахті 71 «Індустрія».

Однак підприємства, в яких він працював, , а саме: ВП «Шахтоуправління Ровеньківське» перереєстроване за новою юридичною адресою: м.Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд.30/1, ДП шахта «Луганська» ліквідовано, архіви передані до ДП «Луганськвугілля», яке перереєстроване за адресою: м. Київ. Святошинський р-н, пров. Приладний, але архіви знаходяться на території, яка не контролюється українською владою та органи виконавчої влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, тобто перевірити надані довідки не можливо.

Також, відовідач у запереченні зазначає, що відповідно до Постанови КМУ від 07.11.2014 №595, з 01.12.2014р., будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі вважаються недійсними та не можуть прийматися до розгляду.

У звязку із зазначеним, позивач не має права на пенсію згідно ст..13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного пільгового стажу роботи.

Щодо стягнення з УПФУ на користь позивача витрат, понесених на оплату судового збору, представник відповідача зазначив, що відповідно до ч.1, ч.2 ст.73 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків та мають цільове призначення.

Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Аналогічні доводи містяться в письмових запереченнях відповідача .

Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав.

Так, згідно ст.71 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В суді без заперечень з боку сторін були встановлені наступні фактичні обставини.

Так, позивач 07 вересня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, при цьому на час звернення позивач досяг 50 років, що підтверджується копією паспорта позивача(а.с. 13-14).

Також судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивача (а.с.8-12), позивач працював зокрема:

-з 05 вересня 1985 року по 21 жовтня 1985 року підземним електрослесарем з повним робочим днем під землею у шахті;

-з 21 березня 1988 року по 28 листопада 1995 року на шахті «Луганська» виробничого обєднання «Стахановвугілля» підземним електрослесарем з повним робочим днем під землею, підземним гірником очисного забою з повним робочим днем ??під землею; підземним майстром підривником з повним робочим днем ??під землею;

-з 29 листопада 1995 року по 30 вересня 1996 року в Орендному підприємстві по видобутку вугілля шахта 71 «Індустрія» гірником очисного забою з повним робочим днем під землею;

Трудова книжка, відповідно до ст..48 КЗпП України, відповідно до ст..62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та згідно п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

ОСОБА_3 при зверненні до УПФУ надавалися довідки передбачені Порядком №637, та у яких вказані відомості, які підтверджують його пільговий стаж роботи у період з 05.09.1985 року по 21.10.1985 року та з 21.03.1988 року по 28.11.1995 року на шахті «Луганська» виробничого обєднання «Стахановвугілля» та з 29.11.1995 року по 30.09.1996 року на шахті 71 «Індустрія».

У довідках, вказані періоди роботи ОСОБА_3, професії за якими він працював у ці періоди і характер виконуваної ним роботи, розділ, підрозділ, пункти, найменування списків куди включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видані зазначені довідки. Довідки підписані керівництвом підприємства, підписи скріплені печаткою. На довідці є штамп та вказаний вихідний номер, є дата їх видачі. До довідок надані відомості про проведення атестації робочих місць, які також підтверджують, що ОСОБА_3 у ці періоди працював в особливо шкідливих умовах.

Однак усе це відповідачем до уваги не приймається, тому що підприємства, в яких він працював, та архіви цих підприємств знаходяться на території, яка не підконтрольна Українській владі.

Розглянувши подані позовні матеріали, судом вбачається, що відповідач своїм рішенням від 15 вересня 2017 року відмовив позивачу у призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу роботи, тому що позивач не надав відповідних довідок, уточнюючих особливий характер та умови праці та зазначив, що позивач має загальний стаж роботи 31 рік 06 місяців 7 днів, а пільгового стражу відповідач зараховує тільки 03 роки 1 місяць 6 днів (а.с.40).

Разом з тим, враховуючи вищенаведені встановлені судом фактичні обставини по справі та перевіряючи повноту та всебічність прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, судом враховується наступне.

Згідно ст..13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті виконанням робіт, передбачених Списком №1, виконання яких проводиться на протязі повного робочого дня. При цьому під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу (розяснення Міністерства соціального захисту населення і Міністерства праці від 10.05.1994 р. № 01-3/406-02-2 та № 06-1649).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, ст..48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

Також суд зазначає, що за нормами ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до пільгового стажу зараховується робота працівників, які безпосередньо зайняті повний робочий день на відповідних роботах.

Відповідно до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, який затверджений постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36, а саме до розділу І, ч.1 п.1.1а до відповідних професій віднесені:

а) усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах в переліку «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень».

Підтвердженням (доказом), що позивач, у вищезазначені періоди (які не зараховуються позивачу до пільгового стажу), працював повний робочий день під землею за професіями: електрослюсар підземний, гірник очисного забою підземний, підземний майстер підривник - є записи в його трудові книжці, що відповідає вимогам законодавства і не потребує інших способів доведення цього факту (а.с.8-12).

При цьому суд зазначає, що позивач працював за професіями, які віднесені до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці від 16.01.2003 р. № 36, і дає право на пенсію.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на пенсію згідно ст..13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, судом враховується, що позивач на час звернення та в дійсний час не має можливості надати на адресу відповідача належні уточнюючі довідки, які вимагаються відповідачем, за незалежних від волі позивача причин, так як відповідні підприємства, а саме ВП «Шахтоуправління Ровеньківське» перереєстроване за новою юридичною адресою: м.Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд.30/1, ДП шахта «Луганська» ліквідовано, архіви передані до ДП «Луганськвугілля», яке перереєстроване за адресою: м. Київ. Святошинський р-н, пров. Приладний, але архіви знаходяться на території, яка не контролюється українською владою та органи виконавчої влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, тобто перевірити надані довідки не можливо, що не заперечується і представником відповідача.

Тобто отримати відповідні довідки із архівів вказаних підприємства позивачем в будь-який спосіб неможливо.

Але ж, надання такої довідки, на вимогу відповідача по перше: не є обґрунтованим за тих підстав, що така вимога була б обґрунтованою, в розумінні п.20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», що затверджений постановою КМУ України від 12.08.1993р. № 637, тільки у випадках відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, а по-друге: в даному випадку всі відповідні записи, які дають право позивачу на оформлення пільгової пенсії , в трудовій книжці позивача є.

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає право позивачу на пільгових умовах за віком (за ст..13 п «а») суд зазначає, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи, що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст..13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Приймаючи такий висновок, суд враховує також думку Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ за № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та №К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначив, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Оцінюючи указані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача, який відмов у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоди роботи з 14.09.1987р. по 25.11.1987р., у звязку з тим, що позивач не надав уточнюючі довідки підприємства, було прийнято з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст..21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих праві свобод.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави;

Суд також застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції встановлена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому обєктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи обєктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який підтвердив свій пільговий трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці.

При цьому слід враховувати, що позивач не має можливості надати уточнюючі довідки про пільговий стаж роботи на ВП «Шахтоуправління Ровеньківське» та ДП шахта «Луганська» оскільки архіви підприємств залишилися на тимчасово окупованій території.

Таким чином, такі вимоги, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та мають на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці - становлять дискримінаційне поводження по відношенню до особи, яка навіть теоретично не може надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації заявника є проявом непрямої дискримінації.

А так, враховуючи наведені правові норми, суд зазначає, що дії відповідача щодо вимагання від позивача уточнюючих довідок для призначення йому пенсії є порушенням конституційних прав позивача, тому що це призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача, які закріплені Основним Законом України.

За викладених обставин, суд вважає, що позивач надав достатньо доказів, згідно вимог законодавства, які підтверджують його право на пенсію згідно до ст..13 п «а» ЗУ України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог; суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У звязку із зазначеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, відповідно до ст.83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Тому суд вважає, що є усі підстави для призначення пенсії позивачу з 07 вересня 2017 року (з дня звернення до ПФУ ) .

До цього ж суд вважає також обґрунтованими вимоги позивача про стягнення на його користь сплаченого ним судового збору при зверненні до суду, тому що відповідно до положень Стаття 94 КАСУ - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

В зв»язку із цим з відповідача необхідно стягнути суму 640 грн, що підтверджено квитанцію, яка знаходиться в матеріалах даного провадження.

На підставі викладеного, Закону України «Про пенсійне забезпечення», «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, ст..ст. керуючись ст.ст.2, 8, 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_4 до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

1. Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо відмови ОСОБА_4 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасувати відповідне рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 15.09.2017 року.

2. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_4 до пільгового стажу, який дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи, а саме:

-період роботи з 05 вересня 1985 року по 21 жовтня 1985 року, та з 21 березня 1988 року по 28 листопада 1995 року на шахті «Луганська» виробничого обєднання «Стахановвугілля»,

- період роботи з 29 листопада 1995 року по 30 вересня 1996 року в Орендному підприємстві по видобутку вугілля шахта 71 «Індустрія»,

3. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити пенсію ОСОБА_4 за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «а» статті 13 закону України «Про пенсійне забезпечення» з 07 вересня 2017 року (з дня звернення до ПФУ).

4. Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь позивача ОСОБА_4судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок. в порядку ст. 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський райсуд.

Суддя Попаснянського районного суду А.В.Архипенко