Справа № 596/2089/17
Суддя: Митражик Е. М.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 596/2089/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2018 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого суду Митражик Е.М.

при секретарі Кузик М.Я.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача Волинця С.А.,

представника відповідача Рудько О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Гусятин справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці і соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці і соціального захисту населення Гусятинської РДА та просить визнати дії відповідача щодо відмови у встановленні йому статусу жертви нацистських переслідувань, як дитини, яка народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт відповідно до ст.4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» неправомірними та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Гусятинської РДА встановити ОСОБА_2 статус жертви нацистських переслідувань як дитини, яка народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт відповідно до ст.4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» та видати відповідне посвідчення.

Посилається на те, що він являється сином ОСОБА_5, 1914 року народження, який ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув внаслідок нещасного випадку під час заготівлі лісу при виконанні примусових робіт на фашистську Німеччину. Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30.10.2017 року відповідача зобов'язано розглянути питання про надання ОСОБА_2 статусу жертви нацистських переслідувань, а саме: дитини, яка народилася в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, та прийняти рішення згідно Закону України «Про жертви нацистських переслідувань». 10.11.2017 року відповідач листом за №05-32/2971 розглянув заяву позивача щодо надання статусу жертви нацистських переслідувань виконуючи постанову суду та відмовив у наданні зазначеного статусу, вважаючи відсутніми документи, передбачені в пункті 2 Порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань. Рішення відповідача вважає протиправним, та таким що не відповідає нормам Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» та порушує його права, оскільки згідно ст. 4 даного Закону, до числа жертв нацистських переслідувань належать особи, які були насиль вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували в стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав. До числа жертв нацистських переслідувань також належать діти, які народилися в місцях примусового тримання їхніх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт.

Позивач ОСОБА_2, представник позивача-адвокат Волинець С.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Рудько О.Р. в судовому засіданні підтримала доводи наведені у відзиві на позов, який подано 20.12.2017 року. Посилаються на те, що Закон України «Про жертви нацистських переслідувань» поширюється на осіб, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму шляхом ув'язнення їх у концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильне вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав.

Позивачем до управління передбачених законодавством документів не надано, а тому управлінням прийнято рішення про відмову в наданні статусу жертви нацистських переслідувань. Просить відмовити в позові.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог повністю з наступних мотивів.

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30.10.2017 року в справі №596/319/17 за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області про зобов'язання вчинення певних дій, зобов'язано відповідача розглянути питання про надання ОСОБА_2 статусу жертви нацистських переслідувань, а саме: дитини, яка народилася в місцях примусового тримання її батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, та прийняти рішення згідно Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації листом за № 05-32/2896 від 02.11.2017 року повідомило ОСОБА_2 про розгляд питання про надання йому статусу жертви нацистських переслідувань на виконання постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області та запропоновано в разі наявності подати підтверджуючі документи.

Листом № 05-32/2971 від 10.11.2017 року відповідач відмовив ОСОБА_2 у наданні статусу жертви нацистських переслідувань, а саме, дитини, яка народилася в місцях примусового тримання її батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, оскільки останнім не подано документів, передбачених в пункті 2 Порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань, затвердженим Постановою КМУ від 27 вересня 2000 року № 1467.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Яблунів Гусятинського району Тернопільської області та згідно копії свідоцтва про народження є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

ОСОБА_5, 1914 року народження (батько позивача) загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 від нещасного випадку на виробництві, працюючи лісорубом в лісовому господарстві села Яблунів Копичинецького лісгоспу, був єдиним працюючим членом сім'ї і мав на утриманні дружину ОСОБА_8, 1920 року народження і сина ОСОБА_2, 1914 року народження, що підтверджується довідками виданими Яблунівською сільською радою від 28.03.2014 року № 65, від 05.05.2014 року № 337, від 09.03.2005 року № 311.

Із матеріалів страхової справи видно, що мати позивача ОСОБА_8 після смерті чоловіка ОСОБА_5 отримувала пенсію по втраті годувальника від Головного управління соціального страхування, відділення у Львові. Фонд страхування від нещасних випадках, рахунок у Варшаві 20.592, Wbc 5347 1-1-1944) пенсію отримувала до початку 1944 року.

Згідно листа районного управління Білефельд страхового товариства від 20.01.2004 року, адресованого ОСОБА_8І.(матері позивача), товариством перевірено обставини нещасного випадку із ОСОБА_5.(батьком позивача) та встановлено, що не існує зобов'язання німецького органу соціального страхування здійснювати ці виплати. Фонд соціальних виплат по нещасних випадках головної установи із соціального забезпечення у Варшаві не був німецьким органом. Від 01.01.2019 року, Львів, як і інші австрійські території, перейшли до Польщі. Правові норми у галузі соціального страхування на той момент залишалися чинними і надалі без змін. Наказом від 24.11.1927 року вони стали частиною польських правових норм у галузі соціального страхування. Ці польські правові норми у галузі соціального страхування зберігали свою чинність до кінця Другої світової війни. Німецькі органи влади не встановлювали компетенцію органів соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», жертвами нацистських переслідувань являються особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму.

Нацистським переслідуванням визначено злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його у концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильне вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав.

Згідно до ч.4 даного Закону особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є, в тому числі, діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт.

Відповідно до ч.1 Закону, під іншими місцями примусового тримання та місцями примусових робіт слід вважати: - виправно-трудовий табір - місце ув'язнення громадян на визначений термін за ухилення від трудової повинності, з подальшим направленням на попереднє місце роботи або до концтабору, підпорядкований комендатурі СД та поліції безпеки, з особливо жорстоким режимом тримання; - табір примусової праці для осіб єврейської національності - місце ув'язнення осіб єврейської національності з метою їх використання на важких роботах, перетворений із гетто або новостворений з вивезенням працездатних євреїв із гетто, підпорядкований керівництву поліції та СС; - табори знищення, створені з метою проведення екзекуцій в стаціонарних приміщеннях, та місця масових страт мирного населення; - гестапівські тюрми - місця ув'язнення і тримання з політичних мотивів із застосуванням до ув'язнених насильницьких дій виняткової жорстокості, включаючи катування і вбивства; - медичні та дитячі заклади, в яких насильно утримувалися особи-донори, особи, над якими проводилися злочинні медичні експерименти, та особи, відібрані для онімечування; - створені в місцях активних антифашистських дій табори для заручників, які підлягали масовому фізичному знищенню; - пересувні загони (команди) з числа мирного населення, які використовувались окупантами для власного захисту під час проведення військових операцій або робіт з розміновування; - карантинні інфекційні табори, створені нацистами на передньому краї оборони для розповсюдження інфекційних хвороб серед мирного населення та військ Радянської Армії; - табори для членів сімей офіцерів Радянської Армії.

Жертвам нацистських переслідувань видаються відповідні посвідчення замість раніше виданого посвідчення ветерана війни. Зразок посвідчення, порядок виготовлення і видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань, затвердженим Постановою КМУ від 27 вересня 2000 року № 467 передбачено, що Посвідчення видаються особам, які відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" визнані такими, що належать до числа жертв нацистських переслідувань на підставі одного з таких документів: довідки, виданої органами служби безпеки, державними архівами, архівами МВС, Міноборони, архівними установами інших держав; довідки Військово-медичного музею колишнього СРСР (м. Санкт-Петербург); довідки Міжнародної служби розшуку Червоного Хреста; довідки з архівів-музеїв, утворених в місцях розташування колишніх фашистських концтаборів (Освенцім, Бухенвальд, Дахау, Маутхаузен, Равенсбрюк та інші), гетто та інших місцях примусового тримання і примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також архівів іноземних антифашистських організацій; довідки Комісії у справах колишніх партизанів Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років при Верховній Раді України. В окремих випадках посвідчення можуть видаватися також на підставі документів, які містять необхідні відомості про факт нацистських переслідувань, а саме, довідки, витягу з документів особової справи за місцем роботи; довідки з книг руху вихованців дитячих закладів із зазначенням назви цих закладів та часу перебування в них особи, яка звернулася за отриманням посвідчення; свідчення іноземних громадян, які проживають нині у Федеративній Республіці Німеччині або в інших державах, про нацистські переслідування особи, яка звернулася за отриманням посвідчення, засвідчених за місцем проживання у відповідних державних органах цих країн. Відповідно до п. 4 Постанови у разі відсутності документів про факт нацистських переслідувань, факт і період перебування в місцях примусового тримання встановлюються в судовому порядку. З письмових пояснень, відібраних для надіслання в ФРН по пенсійно-страховій справі по втраті годувальника ОСОБА_5, ОСОБА_11 від 10.02.2000 р., ОСОБА_12 від 10.05.2000 р. вбачається, що вони свідчать про те, що ОСОБА_5, 1914 року народження трагічно загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в час німецької окупації від нещасного випадку на виробництві, працюючи лісорубом в лісовому господарстві села Яблунів під час примусових робіт. В архіві УСБУ в Тернопільській області відомості щодо підтвердження факту загибелі на примусових роботах ОСОБА_5 під час окупації області фашистсько-німецькими військами, відсутні, що видно із повідомлень № Ш3/10 від 29.05.2001 року, №69/24-Ш-129/7 від 14.04.2009 року, №69/24-Ш-61/315/22 від 20.02.2015 року. Як слідує із змісту листа №Ш-21/05-13 від 26.03.2015 року, виданого Державним архівом Тернопільської області, в документах Державного архіву Тернопільської області відомостей про перебування на примусових роботах у Німеччині ОСОБА_5, 1914 року народження, уродженця с.Яблунів Гусятинського району Тернопільської області, не виявлено. Згідно інформації Державного архіву Львівської області за № Ш-1969 від 03.12.1990 року, документи про пенсійне забезпечення окупаційного періоду в архів на збереження не надходили. Відповідно до рішення соціального суду Землі Північний Рейн - Фестфалія від 15.10.2004 року, ОСОБА_8 (матері позивача) роз'яснено, що соціальний суд м. Дюссельдольфа справедливо відхилив її позов і апеляція ОСОБА_8 не має перспектив на успіх. В даному рішенні суду зазначено, що «…соціальний суд м. Дюссельдорф у своєму рішенні від 2.09.2003 року зазначив, що пенсія вдові померлого, за Вашою заявою, не підлягала б виплаті Вам в Україні, навіть якщо на Вашу користь припустити, що за соціальним страховим правом дотримано передумов для вимоги призначення пенсії вдові померлого… Факт сплати Вашим чоловіком внесків до німецького соціального страхування однак не доведено. Примусова праця Вашого чоловіка поблизу Тернополя не підпадає під компетенцію німецького органу соціального пенсійного страхування, але відноситься до компетенції польського або російського органу соціального пенсійного страхування. Таким чином, не дотримано терміну, після витікання якого нараховується пенсія. Згідно з матеріалами справи, від лютого 1943 року Ви так само не отримували ніякої пенсії вдови померлого від німецьких органів соціального пенсійного страхування. Більш того, згідно з долученими Вами до справи документами, пенсію, виплачував фонд страхування від нещасних випадків Головного відомства із соціального захисту, відділ виплати пенсій, у Львові. Це відомство було польським органом соціального пенсійного забезпечення. Округ Тернопіль, де було місце помешкання і роботи Вашого чоловіка, після окупації німецькою армією політично належало до заснованого 01.08.1941 року Дистрикту Галичина, що був складовою частиною т.зв. „Генерал-Губернаторства" на польських окупованих теренах (див. Мишковський, Приєднані східні терени і Генерал-Губернаторство). Генерал-Губернаторство не було включено до Німецького Рейху, по відношенню до Німецького Райху воно було закордоном. Чинне до того моменту право, в основному, залишалося в силі. Генерал-Губернаторстві надалі діяло польське соціальне страхове праве, що розповсюджувалося на всіх працівників по найму, включно з громадянами Німеччини. Страхові правовідносини, що підпадали під польське закони соціального страхування, не було переведено до дії німецького страхового права (Федеральний соціальний суд, Рішення від 23.8.2001 року, В 13 RJ 59/00 R). Своїм Четвертим Розпорядженням щодо соціального страхування у Генерал-Губернаторстві від 25.09.1943. р. генерал-губернатор поновлення порядку соціального страхування в Дистрикті Галичина відповідно до правових норм, чинних у Генерал-Губернаторстві на 31.07.1941 р. (Офіційні розпорядження в Генерал-Губернаторстві, 1941 рік, № 560), і таким чином, запровадив у Дистрикті Галичині норми польського соціального страхового права. Усі внески соціального страхування сплачувалися до відповідного польського місцевого органу соціального страхування. Польське головне відомство із соціального страхування було основним органом пенсійного соціального страхування та страхування від нещасних випадків. У Львові знаходилося представництво цього відомства в Дистрикті Галичина». Отже, представлені ОСОБА_2 документи та матеріали не містять необхідних відомостей для встановлення йому статусу жертви нацистських переслідувань, як дитині, яка народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт. Приймаючи до уваги встановлений Законом України «Про жертви нацистських переслідувань» вичерпний перелік місць примусового тримання та місць примусових робіт, позивачем не було представлено суду доказів, які б підтверджували що він народився в місцях примусового тримання його батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт і такий факт не був встановлений в судовому порядку. Частиною третьою ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи без діяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вважає, що відмова Управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації у встановленні ОСОБА_2 статусу жертви нацистських переслідувань, як дитині, яка народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт відповідно до ст.4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» правомірна, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Керуючись ст.ст. 6, 9, 19, 77, 78, 241-246, 250, 295 КАС України, Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань» від 27.09.2000 року № 1467, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації (48201, селище Гусятин, пр-т. Незалежності, 19, Гусятинського району Тернопільської області, ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області, або безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2018 року.

Суддя-підпис

З оригіналом вірно:

Суддя Гусятинського районного суду Е.М. Митражик