Справа № 336/4772/17(2-а/336/455/2017)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"28" лютого 2018 р. м. Дніпро справа № 336/4772/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 21 листопада 2017 року (суддя Марко Я.Р., м. Запоріжжя)

у справі № 336/4772/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя,

третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії позивачу протиправною;

- зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії позивачу з моменту її припинення, тобто з 01 квітня 2017 року.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 21 листопада 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що діями відповідача щодо призупинення виплати пенсії позивачу порушені права останнього на отримання пенсії, оскільки відповідач не мав законодавчих підстав для зупинення виплати пенсії.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що відповідно до ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перелік підстав для припинення виплати пенсії не є вичерпним та може врегульовуватись іншими нормативно-правовими актами.

Так, пунктом 1 постанови КМУ "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 року № 637 передбачено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509.

Відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району проводяться перевірки щодо фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб. Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району не було підтверджено факт проживання позивача. У зв'язку з чим відповідачем прийнято рішення про припинення виплати пенсії з 01.04.2017 року до з'ясування фактичного місця проживання позивача.

Відповідно до п. 1, 5 постанови правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Станом на 10.10.2017 року позивач не звертався до управління з заявою про поновлення виплати пенсії та не надав будь-яку інформацію стосовно свого фактичного перебування.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (п. 23 рішення).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 р., Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача надіслав суду заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в якій просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_4. Після початку проведення антитерористичної операції на території місця проживання позивача, він зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою без терміну дії про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції від 27.11.2014 року №.

З 01.11.2014 року позивач перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя і до квітня 2017 року отримував пенсію за віком.

Зі змісту листа Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 11.08.2017 року № 7979/02 вбачається, що відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за їх проведенням, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, пенсію ОСОБА_1 з 01.04.2017 року було призупинено до з'ясування його фактичного місця проживання за наявності інформації Держприкордонслужби щодо осіб, які повернулися до місця проживання на тимчасово непідконтрольній Україні території.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача посилався на те, що позивачу було припинено виплату пенсії на підставі акту Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо не підтвердження факту проживання позивача на території Шевченківського району м. Запоріжжя, а саме за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з чим відповідачем прийнято рішення про призупинення виплати пенсії до з'ясування фактичного місця проживання позивача.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- рішення щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 відповідачем не приймалось. Доказів протилежного суду не надано;

- довідка від 27.11.2014 року про взяття позивача на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною, оскільки жодних рішень про її скасування у встановлений Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, спосіб уповноважені особи не приймали;

- відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району від 17.11.2017 року № 7303/05-06 ОСОБА_1 на підставі запиту Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя (правонаступником якого є відповідач по справі) № 3718/06 від 21.03.2017 року за рішенням комісії з питань призначення (відновлення), припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району (протокол № 8 від 13.03.2017 року) було підтверджено факт проживання/перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3, про що складено акт обстеження № 4069 від 03.04.2017 року;

- відповідачем суду не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на таке.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" встановлено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть проводитися публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України за письмовими заявами осіб з інвалідністю I групи та осіб, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, безоплатно з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб з одночасною їх фізичною ідентифікацією для отримання соціальних виплат.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року на час її прийняття строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи встановлено не було.

26.08.2015 року постановою Кабінету Міністрів України № 636 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року, якими, зокрема встановлено строк дії такої довідки у шість місяців з дати її видачі.

Постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 року № 352 було також внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року, згідно яких: довідка діє безстроково; довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону.

Зважаючи на вищу юридичну силу Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перед положеннями підзаконних нормативно-правових актів, перелік підстав для припинення виплати пенсії у спірних правовідносинах має визначатись з урахуванням тих підстав, що встановлені саме Законом України.

У матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідачем рішення щодо припинення виплати пенсії з підстав, визначених статтею 49 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Також, слід врахувати, що рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" повноважним органом не приймалось.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7.02.2014, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення). У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.50, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст.1 Першого протоколу до конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, та не довів суду правомірність свого рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 21 листопада 2017 року у справі № 336/4772/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко