Справа № 401/2975/17(2-а/401/196/17)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року справа № 401/2975/17(2-а/401/196/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.,

суддів: Іванова С.М. Щербака А.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2017 року (суддя Андріянов О.В., м. Світловодськ) у справі №401/2975/17(2-а/401/196/17) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського патрульної поліції Світловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Телятника Олександра Миколайовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом до поліцейського патрульної поліції Світловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Телятник Олександра Миколайовича, згідно з яким просить скасувати постанову серії БР №950400 від 08.11.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач в порушення вимог законодавства розглянув справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення; не дав позивачу можливості скористатися правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі; порушив вимоги процедури розгляду справи. Крім того, в оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що позивач визнає факт скоєння ним адміністративного правопорушення. Під час процедури отримання оскаржуваної постанови, будь-яких заперечень щодо її змісту, або своєї незгоди з фактом вчинення того чи іншого правопорушення позивач не зазначив, як і не заявляв клопотань та не заперечував проти розгляду справи, що також підтверджується відеозаписом, зробленим позивачем. Будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 280 КпАП України судом не встановлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не з'ясував з яких підстав, відповідач неправомірно розглянув справу і склав постанову на місці зупинки транспортного засобу; з тексту оскаржуваної постанови вбачається, що у описі обставин справи не зазначено будь-яких доказів, що є порушенням ст. 283 КУпАП; відповідач не з'ясував обставини, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, а також фактично позбавив позивача права на захист.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з постановою серії БР №950400 від 08.11.2017 року винесеною відповідачем 08.11.2017 року, о 14 год. 25 хв., позивач, керуючи автомобілем ЗАЗ1102, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись в Кіровоградській області в Світловодському районі, не пред'явив посвідчення водія категорії «В», якого не мав при собі, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху України (а.с.7).

Законність і обґрунтованість зазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно зі ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до положень статті 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

При відтворенні відеофіксації здійсненої позивачем судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач на вимогу працівника поліції відмовився пред'явити посвідчення водія. Зазначений факт позивачем не заперечується.

Тобто, встановлення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статі 126 КУпАП останнім не заперечується.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача відносно того, що розгляд адміністративної справи необхідно здійснювати за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, оскільки працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року у відповідності до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.07.2015 року наділені правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Твердження позивача, про те, що відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 267 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки при відтворенні відеофіксації вчиненого правопорушення вбачається, що позивач будь-яких клопотань не заявляв. Будь-яких клопотань чи заперечень з боку позивача не зазначено і в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

Щодо тверджень позивача відносно того, що відповідач при визначенні міри покарання за вчинене позивачем правопорушення не врахував особу порушника, зокрема, його майновий стан, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що санкція частини 1 статі 126 КУпАП не містить альтернативності в частині визначення виду чи розміру адміністративного стягнення.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 241-245, 250, 272, 315, пунктом 1 частини 1 статті 315, 321, 322, 327, 329 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2017 року у справі №401/2975/17(2-а/401/196/17) - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.3 ст. 272, ст. 286 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.А. Щербак