Справа № 161/13108/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/123/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Довгополова О.М., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року (суддя Крупінська С.С., м. Луцьк, час прийняття - 16:38) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

28 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Інспектора роти №2 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії БР № 043770 від 23.08.2017 року, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Постановою від 27 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, вимога інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо предявлення для перевірки полісу (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не була повязана ні із складанням протоколу щодо порушення позивачем правил дорожнього руху, ні з оформленням відносно нього матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.

Також, у процесі розгляду справи було встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення відносно нього (позивача) була винесена інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Луцьку ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 на місці вчинення адміністративного правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015 дав офіційне тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП, вказавши, що положення частини першої ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах першої та другої статті 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у КУпАП неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпаним і може бути змінений лише законом.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Застосування інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Луцьку ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 процедури скороченого провадження, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке порушення, на думку позивача, призвело до порушення його процесуальних прав, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279 та 280 КУпАП.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до постанови серії БР № 043770 від 23.08.2017 року, винесеної інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Луцьку ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2., позивач - ОСОБА_1 23.08.2017 року о 09:55 год., керуючи транспортним засобом SKODA OKTAVIA, державний номер НОМЕР_1, на дорозі «Устилуг-Луцьк-Рівне» не мав при собі та не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.1. «г» ПДР України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та підданий стягненню у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 16 цього Закону передбачено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України передавати для перевірки посвідчення, реєстраційні та інші документи, що підтверджують право на керування транспортним засобом, а також дорожні (маршрутні) листи і документи на вантаж, що перевозиться (крім власників транспортних засобів, які використовують їх в індивідуальних некомерційних цілях), а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ліцензійну картку на автомобільний транспортний засіб у разі надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтверджуючі документи (посвідчення).

Відповідно до положень п. 21.1 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV (далі - Закон №1961-IV) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, діючого на території України.

Пунктом 21.3 статті 21 цього Закону передбачено, що при використанні транспортного засобу у дорожньому русі особа, яке керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс. Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених в пункті 21.2 цієї статті, а саме Державтоінспекції МВС України, під час проведення державного технічного догляду, реєстрації транспортних засобів, а також при складенні протоколів при порушенні правил дорожнього руху України.

За правилами пункту 21.4 статті 21 Закону №1961-IV у випадку експлуатації транспортного засобу на території України без наявності діючого поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановленої законом.

Відповідно до вимог статті 53 Закону №1961-IV посадові особи підрозділів Державтоінспекції МВС України, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортними засобами водіями, які не мають при собі або не пред'явили чи не передали для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, талона до нього, реєстраційних та інших документів, що підтверджують право користування чи розпорядження транспортним засобом, а у випадках, передбачених законодавством, належно оформленого дорожнього (маршрутного) листа або документів на вантаж, що перевозиться, ліцензійної картки на транспортний засіб, а так само поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

За приписами частин 2 та 4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог 283 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що вчинене позивачем порушення правил дорожнього руху належить до випадків скороченого провадження.

Також судом не приймається і посилання позивача на порушення процедури розгляду адміністративної справи, у зв'язку із тлумаченням норм ст. 258 КУпАП Конституційним судом України у рішенні від 26 травня 2015 року по справі №5-рп/2015, тому що зазначене рішення Конституційного суду України було винесено до змін у норми ст. 258 КУпАП, відповідно до яких розгляд адміністративної справи інспекторами патрульної поліції у сфері забезпечення дорожнього руху проводиться на місці вчинення правопорушення без складання протоколу.

Колегія суддів зазначає, щодо обов'язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення в свою чергу має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

В свою чергу, згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, у відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З наявного в матеріалах справи заперечення відповідача на позовну заяву вбачається, 23.08.2017 близько 09.35 хв. при здійснені патрулювання на автодорозі державного значення 11-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» 77 км. і 350 м. інспектором роги №2 батальйону УШІ у м. Луцьку ДІ111 ОСОБА_2 було виявлено факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: водій транспортного засобу «Шкода Окгавіа» д.н.з АС0086ВА гр. ОСОБА_1 двічі перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1. «суцільна смуга», чим порушив правила дорожнього руху.

Інспектором УПП м. Луцьк було застосовано превентивні заходи передбачені ст. 32, 35 ЗУ «Про Національну поліцію», такі як зупинення транспортного засобу та перевірка документів водія згідно п.2.4 ПДР, з чітким поінформуванням водія про конкретну причину зупинення транспортного засобу (порушення пункту 1.1 розділу 34 ГІДР ( дорожньої розмітки 1.1 ПДР), додатково ОСОБА_1 не було предявлено для перевірки вимогу поліцейського чинного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушено п. 2.1 «г «ПДР України.

Встановивши особу порушника, було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 було розяснено його права відповідно до ст. 268 КУпАП, заслухано усні пояснення по факту вчиненого ним правопорушення, надано можливість заявляти клопотання.

При надані усних пояснень ОСОБА_1 зазначив, що оскільки він являється адвокатом то йому дозволено КУпПП - відступати від норм Правил дорожнього руху, а по суті нечинного уже 4 місяці полісу - що це не є на його думку порушенням.

Зазначене підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції ОСОБА_2, згідно якого позивач не заперечував відсутність у нього дійсного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на 23 серпня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення покладається саме на відповідача.

Відповідно до національного законодавства та практики ЄСПЛ в справах «Танрікулу проти Туреччини» і «Ґюль проти Туреччини» та інших відповідач використав і вичерпав усі необхідні засоби доказування для фіксування події правопорушення. Правовими актами, що регулюють спірні відносини не передбачено для відповідача використання засобу доказування, який би ним не був використаний. Судом не встановлено тієї обставини, що позивач звертався до відповідача із клопотанням заслухати його свідків чи оглянути докази, які б спростовували фіксування правопорушення відповідачем.

Відповідачем з урахуванням принципу «раціонального сумніву» доведено правові підстави для реалізації наданих йому повноважень, аналогічно цьому в справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Перед судом не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо фіксації правопорушення ним особисто, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов`язковість використання яких була б встановлена законом, відхилення клопотання про дослідження доказів позивача.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.

В ст. 7 КУпАП вказано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. В тій частині, в якій суд уповноважений розглянути цей спір будь-якого порушення підстав і порядку дій відповідача не встановлено.

За вказаних обставин позов є необґрунтованим, заснованим на припущеннях, а тому не підлягає до задоволення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року у справі № 161/13108/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

ОСОБА_3