Справа № 642/4428/17
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Пашнєв В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 р. Справа № 642/4428/17
ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2,

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2017, вул. Полтавський шлях, 20, м. Харків, 61052, повний текст складено 27.11.17 по справі № 642/4428/17

за позовом ОСОБА_3

до Міністерства оборони України , ОСОБА_1 обласного військового комісаріату

про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ОСОБА_1 обласного військового комісаріату в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати п. 7 протоколу №72 від 07.07.2017р. рішення Комісії Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум;

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" ОСОБА_3;

- зобовязати ОСОБА_1 обласний військовий комісаріат повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги з дотриманням вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, Порядку, затвердженим Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року, та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року;

- зобовязати Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 згідно Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей у Порядку, затвердженим Постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р., та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року;

- зобовязати ОСОБА_1 обласний військовий комісаріат відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 - денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення;

- зобовязати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2017 задоволено адміністративний позов.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача надав до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу, в якій вважає вимоги відповідача безпідставними, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 проходив строкову військову службу в період з 20.11.1987 року по 16.11.1989 року у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов'язку) в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується копією військового квитка НУ № 9551082 від 10.11.1987 року (а.с. 25-26).

В 1989 році позивач отримав поранення, контузію пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА), де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність, що підтверджується копією посвідчення серія Є № 123411 від 13.03.2015 року (а.с. 27).

Згідно витягу з протоколу № 249 від 14.02.2011 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця-поранення, контузія та наслідки, так, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згадані обставини встановлені також судовими рішеннями у справах: Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року та Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року по справі №820/2567/16, постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.03.2017 року, Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 року та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2017 року по справі №641/9761/16-а та відповідно до ч.1 ст. 72 обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. (а.с. 11-24).

З 01.04.2015 року у зв'язку з пораненням, контузією та наслідками, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, позивачу повторно встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 104111 від 23.03.2015 року (а.с. 7).

Позивач звернувся із заявою до ОСОБА_1 обласного військового комісаріату про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надавши всі необхідні документи.

ОСОБА_1 ОВК № 1873/ВСЗ від 17.07.2017 р. позивач був повідомлений про рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 07.07.2017 р. № 72, п. 7, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що йому встановлена інвалідність понад трьох місячний термін після звільнення з військової служби. (а.с. 7).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач- Міністерство оборони України в порушення Конституції України, законодавства України, підзаконних нормативно - правових актів незаконно та необґрунтовано відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов'язок і військову службу".

Відповідно до ст. 41 цього Закону (у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"(далі - Закон № 2011-ХІІ).

Так, відповідно до ст. 1 Закону № 2011-ХІІ, соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Отже, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби.

Згідно з п. "б" ч.1 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.

Відповідно до приписів п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов'язаний та резервіст).

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку № 975).

Згідно з пунктами 11 та 13 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов'язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв'язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов'язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги положення ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 року № 975, обов'язок щодо прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги покладений саме на Міністерство оборони України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо визнання протиправною відмови Міністерства оборони України у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, скасування відповідного рішення, зобов'язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та зобов'язання ОСОБА_1 обласного військового комісаріату після надходження рішення про призначення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної допомоги є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується посилання апелянта на те, що до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок № 499), який дія на момент встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи при первинному огляді у 2011 році, колегія суддів зазначає наступне.

Підпункт 4 пункту 2 Порядок № 499 не давав право позивачу на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням позивачу інвалідності ІІІ групи при первинному огляді у 2011 році, оскільки дана норма права надавала право лише тім особам, яким інвалідність встановлена з причин нещасного випадку або захворювання, які сталися в період проходження військової служби.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що з позивачем в період проходження військової служби стався нещасний випадок або позивач отримав захворювання у період проходження військової служби, в наслідок чого в подальшому після звільнення з військової служби позивачу було встановлено інвалідність.

Також колегія суддів зазначає, що станом на дату звернення позивача у 2016 році Закон № 2011-ХІІ діяв вже в редакції Закону № 5040-VI, частиною другою Прикінцевих якого встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Отже, у Перехідних положеннях цього Закону окреслено коло осіб, на яких його положення, які набрали чинність з 1 січня 2014 року, не поширюються (зокрема, такими є особи, стосовно яких уже прийнято рішення про виплату одноразової грошової допомоги).

Позивач звернувся про отримання одноразової грошової допомоги в 2016 році вперше, тобто рішення щодо виплати цієї допомоги стосовно нього раніше не приймалося.

Поряд з тим урядова постанова, яку прийнято на реалізацію положень Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 5040-VI) містить положення (абзац третій пункту 2 Постанови № 975), за якими одноразова допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, яке діяло на день виникнення права на отримання допомоги. Звідси Суд приходить до висновку, що порівняно з положеннями Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 5040-VI) такі норми Постанови № 975 звужують право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16, 16-2, 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції від 1 січня 2014 року) осіб (позивача зокрема), які до 1 січня 2014 року не зверталися про отримання цієї допомоги і щодо яких, відповідно, не приймалося рішення щодо її призначення.

Аналізуючи зміст положень пункту 2 Постанови № 975, пункту 2 Перехідних положень Закону № 5040-VI, суд приходить до висновку, що при прийнятті рішення стосовно призначення позивачу одноразової грошової допомоги слід керуватися положеннями законодавства, чинного станом на його дату звернення (передусім Закону № 2011-ХІІ і Порядку № 975).

Доводи апелянта про те, що позивачем не надано жодного документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов'язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дії у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відсутність вказаних документів не може бути підставою для відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про необґрунтованість зобовязання Міністерства оборони України подати звіт про виконання судового рішення у 15 денний строк після набрання чинності рішення, з огляду на наступне.

Завдання адміністративного судочинства обумовлюється його особливостями, які відрізняють його від інших видів судочинства. Завдання відображає спрямованість адміністративного судочинства, тобто його кінцеву мету. Адміністративне судочинство спрямоване на захист прав, свобод та інтересів фізичних ociб людини та інтересів юридичних ociб незалежно від категорій справ, що підлягають розгляду та суд повинен виходити iз необхідності гарантування дотримання прав свобод та інтересів фізичних ociб людини та інтересів юридичних ociб від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України (чинний на момент розгляду справи), суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеної норми вбачається, що зобовязання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обовязком суду.

При цьому, таке право виникає у випадку, якщо рішення ухвалене не на користь суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 311 , 315, 316 , 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2017 по справі № 642/4428/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України..

Суддя-доповідач ОСОБА_2
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6