Справа № 826/16956/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2018 року № 826/16956/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Керівника Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_4

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - Позивач) із позовом до Керівника Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_4 (далі також - Відповідач), в якому просить визнати протиправними дії відповідача Керівника Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_4, які полягають у поверненні ОСОБА_1 листом Керівника Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_4 від 13.11.2017 року № 4-12-18/3052 конституційної скарги ОСОБА_1 до Конституційного Суду України від 01.11.2017 року, зареєстрованої Конституційним Судом України 06.11.2017 року за вх. № 18/4723, щодо неконституційності частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в частині положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України про право працівника звернутися із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/16956/17 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Через канцелярію суду 22.01.2018 року представником Конституційного Суду України подано відзив на позовну заяву.

05.02.2018 року Позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив.

Представником відповідача 16.02.2018 року через канцелярію суду подано заперечення на відповідь на відзив.

Розглянувши подані матеріали, відповідно до пояснень позивача в позовній заяві та відзиву на позовну заяву відповідача, відповіді на відзив та заперечень, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до Конституційного Суду України із конституційною скаргою від 01.11.2017 року (06.11.2017 року за вх. № 18/4723) щодо перевірки на відповідність положенням частини другої статті 55 Конституції України (конституційності) положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в частині права працівника звернутися із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення.

Листом Секретаріату Конституційного Суду України від 13.11.2017 року № 4-12-18/3052 за підписом керівника Секретаріату ОСОБА_4 повернуто конституційну скаргу ОСОБА_1 як таку, що за формою не відповідає вимогам Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 року № 2136- VIII.

Позивач вважає, що поверненням конституційної скарги керівником Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_4 порушено частину четверту статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом.

Зокрема, протиправність у діях Відповідача ОСОБА_1 вбачає також у порушенні частини третьої статті 57 Закону України від 13.07.2017 року «Про Конституційний Суд України» № 2136-VIII, відповідно до вимог якої керівника Секретаріату Конституційного Суду України не наділено повноваженнями повертати конституційну скаргу суб'єкту права на конституційну скаргу. Вважає, що ним дотримано вимоги до форми конституційної скарги, встановлені частиною другою статті 55 Закону України від 13.07.2017 року «Про Конституційний Суд України» № 2136-VIII (далі - Закон № 2136-VIII).

ОСОБА_1 стверджує, що питання порушення чи не порушення рішеннями та діями Відповідача гарантованого Позивачу статтею 55 Конституції України права на звернення до суду вирішується судом за результатами розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, тобто Позивач вважає, що наділений повноваженнями повернути конституційну скаргу є суддя, а не керівник Секретаріату Конституційного Суду України.

Не погоджуючись із діями керівника Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_4, Позивач звернувся до суду.

Відповідач проти позову заперечує та у відзиві від 22.01.2018 зазначає, що відповідно до частини другої статті 57 Закону № 2136-VIII Секретаріат Конституційного Суду України здійснює попередню перевірку звернень до Конституційного Суду України. У разі, якщо конституційна скарга за формою не відповідає вимогам Закону № 2136-VIII, керівник Секретаріату Конституційного Суду України повертає її суб'єкту права на конституційну скаргу, тому вважає що твердження ОСОБА_1 щодо порушення Відповідачем частини третьої статті 57 Закону № 2136-VIII є помилковим.

Зокрема, Відповідачем у відзиві на позовну заяву звернуто увагу, що конституційну скаргу від 01.11.2017 року (06.11.2017 року за вх. № 18/4723) повернуто Позивачу через встановлену за результатами перевірки невідповідність за формою вимогам Закону № 2136-VIII, а саме, громадянином ОСОБА_1 всупереч вимогам частини другої статті 57 Закону № 2136-VIII оскаржується положення закону України (частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України), яке в судових рішеннях у справах Позивача, в тому числі й остаточному, не застосовано.

Позивачем у відповіді на відзив від 05.02.2018 року зауважено, що відзив на позовну заяву від 22.01.2018 року не є відзивом Відповідача в адміністративній справі № 826/16956/17 в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки цей відзив подано представником Конституційного Суду України, коли Відповідачем у справі є керівник Секретаріату Конституційного Суду України.

Також, Позивач вважає наведені у відзиві від 22.01.2018 року заперечення проти позову незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню, оскільки Позивач впевнений, що подана ним конституційна скарга від 01.11.2017 року (06.11.2017 року за вх. № 18/4723) відповідає формі, встановленій Законом № 2136-VIII.

У запереченнях на відповідь на відзив від 16.02.2018 року, Відповідачем зазначено, що враховуючи те, що керівник Секретаріату Конституційного Суду України в цих правовідносинах виступає суб'єктом владних повноважень, який не є юридичною особою, однак є керівником апарату Конституційного Суду України, тобто, посадовою особою Конституційного Суду України та відповідно до статей 55, 59, 60 Кодексу адміністративного судочинства України, представляти інтереси якої має уповноважена особа Конституційного Суду України.

Щодо решти тверджень Позивача, викладених у відповіді на відзив до позовної заяви, Відповідачем зазначено, що позиція не змінилася та відповідає позиції, викладеній у відзиві на позовну заяву від 22.01.2018 року.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, відзив, відповідь на відзив та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню з таких підстав.

Законом України від 02.06.2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» № 1401-VIII Конституцію України доповнено статтею 151-1 Розділу XII, в якій передбачено, що Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України (конституційність) закону України за конституційною скаргою особи, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України суперечить Конституції України. Конституційна скарга може бути подана в разі, якщо всі інші національні засоби юридичного захисту вичерпано.

03.08.2017 року набув чинності Закон № 2136-VIII.

Частиною першою статті 2 Закону № 2136-VIII встановлено, що Конституційний Суд здійснює свою діяльність на засадах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, відкритості, повного і всебічного розгляду справ, обґрунтованості та обов'язковості ухвалених ним рішень і висновків.

Статтею 3 Закону № 2136-VIII визначено нормативну основу діяльності Конституційного Суду України.

Суд діє відповідно до повноважень, визначених Конституцією України.

Порядок організації і діяльності Суду, порядок конституційного провадження, процедуру розгляду справ та виконання рішень і висновків установлює цей Закон.

Організацію внутрішньої роботи Суду та відповідні правила процедури розгляду ним справ установлює згідно з цим Законом Регламент Конституційного Суду України (далі - Регламент).

Суд ухвалює інші акти, що регламентують організацію його роботи, відповідно до цього Закону та Регламенту.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 2136-VIII Секретаріат Суду (далі - Секретаріат) здійснює організаційне, аналітичне, юридичне, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Суду.

Відповідно до пункту 1 частини восьмої розділу ІІІ Положення про Секретаріат Конституційного Суду України, затвердженого Рішенням Конституційного Суду України від 21 грудня 2011 року № 26-р/2011, Секретаріат у межах своєї компетенції відповідно до покладених на нього завдань здійснює попереднє вивчення клопотань до Конституційного Суду України та підготовку повідомлень і пропозицій щодо них згідно з Регламентом.

Пунктом 6 частиною другою статті 44 Закону № 2136-VIII передбачено, що Секретаріат здійснює реєстрацію та попередню перевірку всіх форм звернень, що надійшли до Суду, готує попередні висновки про наявність підстав для відкриття конституційного провадження у справі або відмови у відкритті конституційного провадження.

Частиною третьою статті 44 Закону № 2136-VIII встановлено, що Секретаріат очолює керівник Секретаріату, якого Суд призначає на посаду та звільняє з посади за поданням Голови Суду. Кандидат на посаду керівника Секретаріату повинен мати вищу юридичну освіту та відповідати кваліфікаційним вимогам, передбаченим Законом України "Про державну службу" для осіб, які претендують на зайняття посади державної служби категорії "А".

Відповідно до статті 50 Закону № 2136-VIII формами звернення до Суду є конституційне подання, конституційне звернення, конституційна скарга.

Відповідно до абзацу першого статті 56 Закону № 2136-VIII суб'єктом права на конституційну скаргу є особа, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України (його окремі положення) суперечить Конституції України.

Статтею 55 Закону № 2136-VIII визначено, що конституційною скаргою є подане до Суду письмове клопотання щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) закону України (його окремих положень), що застосований в остаточному судовому рішенні у справі суб'єкта права на конституційну скаргу та встановлено вимоги до оформлення конституційної скарги.

Як встановлено судом, Позивачем подано конституційну скаргу від 01.11.2017 року (06.11.2017 року за вх. № 18/4723) до Конституційного Суду України.

Відповідно до частини другої, третьої статті 55 Закону № 2136-VIII у конституційній скарзі зазначаються: 1) прізвище, ім'я, по батькові (за наявності) громадянина України, іноземця чи особи без громадянства, адреса зареєстрованого місця проживання особи (для іноземця чи особи без громадянства - місця перебування) або повна назва та місцезнаходження юридичної особи, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 2) відомості про уповноважену особу, що діє від імені суб'єкта права на конституційну скаргу; 3) короткий виклад остаточного судового рішення, в якому було застосовано відповідні положення закону України; 4) опис перебігу розгляду відповідної справи в судах; 5) конкретні положення закону України, які належить перевірити на відповідність Конституції України, та конкретні положення Конституції України, на відповідність яким належить перевірити закон України; 6) обґрунтування тверджень щодо неконституційності закону України (його окремих положень) із зазначенням того, яке з гарантованих Конституцією України прав людини, на думку суб'єкта права на конституційну скаргу, зазнало порушення внаслідок застосування закону; 7) відомості про документи і матеріали, на які посилається суб'єкт права на конституційну скаргу, із наданням копій цих документів і матеріалів; 8) перелік документів і матеріалів, що додаються.

Копія остаточного судового рішення у справі суб'єкта права на конституційну скаргу має бути засвідчена в установленому порядку судом, що його ухвалив.

Відповідно до статті 57 Закону № 2136-VIII, звернення до Суду надсилаються поштою або подаються безпосередньо до Секретаріату. Попередню перевірку звернень до Суду здійснює Секретаріат. Якщо конституційна скарга за формою не відповідає вимогам цього Закону, керівник Секретаріату повертає її суб'єкту права на конституційну скаргу.

Повернення конституційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до Суду з дотриманням вимог цього Закону.

Як встановлено судом, за результатами попередньої перевірки конституційну скаргу ОСОБА_1 від 01.11.2017 року (06.11.2017 року за вх. № 18/4723) повернуто Позивачеві через встановлену невідповідність формі, згідно з Законом № 2136- VIII за підписом керівника Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_4 та попереджено про можливість повторного звернення. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, Позивач повторно не звертався із виправленою скаргою.

Відповідачем у відзиві зазначено, що Позивачем порушено вимоги:

1) пункту 3 частини другої статті 55 Закону № 2136-VIII, а саме, Секретаріатом встановлено, що Позивачем оскаржується положення закону України (частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України), яке у судових рішеннях у справах Позивача, в тому числі й остаточному, не застосовано;

2) пункту 6 частини другої статті 55 Закону № 2136-VIII, а саме ОСОБА_1 у конституційній скарзі не зазначено обґрунтування тверджень щодо неконституційності закону України (його окремих положень) із зазначенням того, яке з гарантованих Конституцією України прав людини є порушеним, на думку Позивача. Відповідач вважає, що у конституційній скарзі замість обґрунтування саме неконституційності оспорюваних положень та визначення норми Конституції України, яке зазнало порушення внаслідок застосування оспорюваних положень, йдеться про неправомірність дій та рішень Служби безпеки України, Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, судових рішень по ряду судових справ ОСОБА_1 щодо оскарження цих дій та рішень.

Зокрема, Секретаріатом встановлено, що інформація, яка міститься у абзаці 2 розділу V конституційної скарги, не відповідає дійсним обставинам, а саме: «В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2016 року Вищий адміністративний суд України дійшов до висновку про те, що військовослужбовцям трудові книжки взагалі не видаються та одночасно застосував положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України про право працівника звернутися із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення», оскільки в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.206 року у справі за позовом ОСОБА_1 суд не лише не застосовував оспорюваних положень Кодексу, а й взагалі не розглядав питання, які б стосувалися строків звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору.

Позивач із твердженнями представника Конституційного Суду України не погоджується та вважає конституційну скаргу від 01.11.2017 року (06.11.2017 року за вх. № 18/4723) такою, що за формою повністю відповідає вимогам до форми конституційної скарги, встановленим частиною другою статті 55 Закону № 2136-VIII та впевнений, що Відповідачем «свідомо наведені завідомо недостовірні відомості про те, що Конституційна скарга ОСОБА_1 від 01 листопада 2017 року до Конституційного Суду України … за своєю формою буцімто не відповідає вимогам до форми конституційної скарги, встановленим законом».

Позивач стверджує, що порушення, які встановив Секретаріат, та які стали підставою повернення конституційної скарги від 01.11.2017 року (06.11.2017 року за вх. № 18/4723) суб'єкту права на конституційну скаргу є завідомо недостовірними відомостями, які створені з метою порушити конституційне право Позивача, гарантоване частиною четвертою статті 55 Конституції України. Вважає заперечення, наведені у відзиві незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню, адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, відповідно до копії листа Секретаріату Конституційного Суду України від 13.11.2017 року № 4-12-18/3052 Відповідачем звернено увагу Позивача на підстави повернення конституційної скарги від 01.11.2017 року (06.11.2017 року за вх. № 18/4723), а саме недотримання останнім вимог до форми конституційної скарги щодо короткого викладу остаточного судового рішення, в якому було застосовано відповідні положення закону України та обґрунтування тверджень щодо неконституційності закону України (його окремих положень) із зазначенням того, яке з гарантованих Конституцією України прав людини, на думку суб'єкта права на конституційну скаргу, зазнало порушення внаслідок застосування закону.

До матеріалів справи Позивачем долучено копію конституційної скарги від 01.11.2017 року щодо неконституційності частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в частині положення частини першої статті 233Кодексу законів про працю України про право працівника звернутися із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення, зареєстрованою Секретаріатом Конституційного Суду України відповідно до штемпеля вхідної кореспонденції 06.11.2017 року вх. № 18/4723 (далі - конституційна скарга від 06.11.2017 року).

Для всебічного з'ясування обставин справи та встановлення факту правомірного або неправомірного дотримання процедури відповідно до вимог Закону№ 2136-VIII повернення конституційної скарги від 06.11.2017 року Секретаріатом Конституційного Суду України, суд дійшов висновку про доцільність дослідження конституційної скарги від 06.11.2017 року на відповідність частинам другої, третьої статті 55 Закону № 2136-VIII.

Як вбачається з конституційної скарги від 06.11.2017 року Позивачем дотримано пункт перший частини другої статті 55 Закону № 2136-VIII щодо зазначення прізвища, ім'я та по батькові, вказано адресу зареєстрованого місця проживання та номер засобу зв'язку.

Пунктом другим частини першої статті 55 Закону № 2136-VIII зазначено, що у конституційній скарзі має бути вказано відомості про уповноважену особу, що діє від імені суб'єкта права на конституційну скаргу, проте, як вбачається з матеріалів конституційної скарги від 06.11.2017 року, Позивач звернувся до Конституційного Суду України особисто, тому зазначати відомості про представника Позивачу не потрібно.

Пунктом третім частини першої статті 55 Закону № 2136-VIII передбачено короткий виклад остаточного судового рішення, в якому застосовано відповідні положення закону України, норми якого оскаржуються.

Як вбачається з конституційної скарги від 06.11.2017 року остаточним судовим рішенням є ухвала Вищого адміністративного суду України від 01.12.2016 року в адміністративній справі №К/800/32792/16. Проте, як встановлено судом та не спростовано Позивачем, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2016 року норму частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка оскаржується Позивачем у конституційній скарзі від 06.11.2017 року, Вищим адміністративним судом України не застосовано.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Позивачем не дотримано вимогу пункту третього частини першої статті 55 Закону № 2136-VIII, якою передбачено короткий виклад остаточного судового рішення, в якому застосовано відповідні положення закону України, норми якого оскаржуються, оскільки Вищим адміністративним судом України при постановленні ухвали від 01.12.2016 року, на яку Позивач посилається як на остаточне судове рішення, оскаржувані норми закону не застосовано.

Пунктом четвертим та п'ятим частини першої статті 55 Закону № 2136-VIII встановлено вимогу щодо опису перебігу розгляду відповідної справи в судах та зазначення конкретних положень закону України, які належить перевірити на відповідність Конституції України, та конкретні положення Конституції України, на відповідність яким належить перевірити закон України.

Як вбачається з матеріалів конституційної скарги від 06.11.2017 року, Позивачем зазначено перебіг розгляду адміністративної справи № 820/3347/16 Харківським окружним адміністративним судом, Харківським апеляційним адміністративним судом та Вищим адміністративним судом України. Зокрема, Позивачем, на виконання вимог пункту п'ятого зазначено, що на відповідність Конституції України належить перевірити частину першу статті 223 Кодексу законів про працю України, яку належить перевірити на відповідність статті 55 Конституції України.

Отже, в цій частині, Позивачем дотримано вимогу до форми конституційної скарги.

Пунктом шостим частини першої статті 55 Закону № 2136-VIII встановлено, що в конституційній скарзі має бути зазначено обґрунтування тверджень щодо неконституційності закону України (окремих його положень) із зазначенням того, яке з гарантованих Конституцією України прав людини, на думку суб'єкта права на конституційну скаргу, зазнало порушення внаслідок застосування закону.

З аналізу пункту шостого частини першої статті 55 Закону № 2136-VIII вбачається, що ця вимога передбачає обґрунтування саме неконституційності оскаржуваних положень закону (в цьому випадку - положень частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України), а також про визначення норми Конституції України, яка проголошує конкретне право людини, яке зазнало порушення внаслідок застосування оскаржуваних положень закону.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що конституційна скарга від 06.11.2017 року не містить такого обґрунтування. З тексту конституційної скарги від 06.11.2017 року вбачається, що Позивачем, натомість, зазначено про неправомірність дій та рішень Служби безпеки України, Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Зокрема, Позивач намагається дати оцінку застосування судами, якими розглядалася адміністративна справа № 820/3347/16, норм матеріального та процесуального права, дій та рішень посадових осіб.

Відтак, суд дійшов висновку, що конституційна скарга від 06.11.2017 року не містить обґрунтування тверджень щодо неконституційності закону України (окремих його положень) із зазначенням того, яке з гарантованих Конституцією України прав людини, на думку суб'єкта права на конституційну скаргу, зазнало порушення внаслідок застосування закону в розумінні пункту шостого частини першої статті 55 Закону № 2136-VIII, а тому в цій частині конституційна скарга ОСОБА_1 не відповідає формі, в частині передбаченій пунктом 6 частини першої статті 55 Закону № 2136-VIII .

Пунктами 7, 8 частини першої статті 55 Закону № 2136-VIII встановлено, що у конституційній скарзі має бути зазначено відомості про документи і матеріали, на які посилається суб'єкт права на конституційну скаргу та перелік документів і матеріалів, що додаються.

З матеріалів конституційної скарги від 06.11.2017 року судом встановлено, що Позивачем дотримано вимоги, встановлені пунктами 7, 8 частини першої статті 55 Закону № 2136-VIII.

З аналізу норм Закону № 2136-VIII, вбачається, що на Секретаріат покладено обов'язок з проведення попередньої перевірки звернень до Конституційного Суду України. Проте, як встановлено частиною третьою статті 57 Закону № 2136-VIII, конституційна скарга, яка за формою не відповідає вимогам цього Закону, повертається керівником Секретаріату суб'єкту права на конституційну скаргу, що подав цю конституційну скаргу.

Отже, з огляду на те, що судом встановлено не дотримання Позивачем вимог щодо форми конституційної скарги, встановлених Законом № 2136-VIII, суд дійшов висновку, що Відповідачем процедуру повернення конституційної скарги від 06.11.2017 року не порушено та правомірно повернуто останню Позивачу.

Щодо твердження Позивача про порушення частини третьої статті 57 Закону № 2136-VIII, відповідно до вимог якої керівника Секретаріату Конституційного Суду України не наділено повноваженнями повертати конституційну скаргу суб'єкту права на конституційну скаргу суд, зазначає наступне.

Позивач стверджує, що питання порушення чи не порушення рішеннями та діями Відповідача гарантованого Позивачу статтею 55 Конституції України права на звернення до суду вирішується судом за результатами розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, тобто Позивач вважає, що наділений повноваженнями повернути конституційну скаргу є суддя, а не керівник Секретаріату Конституційного Суду України.

Відповідач проти твердження заперечив та у відзиві зазначив, що керівник Секретаріату діє відповідно до основоположного конституційного принципу впорядкування діяльності суб'єктів, уповноважених здійснювати функції держави, а саме, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 57 Закону № 2136-VIII передбачено, якщо конституційна скарга за формою не відповідає вимогам цього Закону, керівник Секретаріату повертає її суб'єкту права на конституційну скаргу.

Отже, з аналізу норм Закону № 2136-VIII, суд дійшов висновку, що Відповідач, повертаючи конституційну скаргу, діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, тому твердження Позивача щодо порушення частини третьої статті 57 Закону № 2136-VIII, відповідно до вимог якої керівника Секретаріату Конституційного Суду України не наділено повноваженнями повертати конституційну скаргу суб'єкту права на конституційну скаргу, є помилковим, оскільки це передбачено Законом № 2136-VIII.

Щодо твердження Позивача про вирішення судом питання порушення чи не порушення рішеннями та діями Відповідача гарантованого Позивачу статтею 55 Конституції України права на звернення до суду за результатами розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

З аналізу норм Закону № 2136-VIII вбачається, що порядок розгляду конституційної скарги відбувається за такими етапами: 1) подання до Конституційного Суду України; 2) попередня перевірка конституційної скарги Секретаріатом; 3) розподіл конституційної скарги на колегію та вивчення останньої суддею-доповідачем; 4) постановлення ухвали колегії суддів про відкриття конституційного провадження або про відмову у його відкритті; 5) розгляд справи; 6) ухвалення Рішення.

Главою 8 Закону № 2136-VIII передбачено порядок прийняття звернень до Конституційного Суду України.

Із статті 57 Закону № 2136-VIII вбачається, що конституційна скарга проходить попередню перевірку структурним підрозділом Конституційного Суду України - Секретаріатом. Тобто, повноваження щодо здійснення попередньої перевірки формальних вимог, визначених частиною другою статті 55 Закону № 2136-VIII, належать Секретаріату.

Частиною першою статті 77 Закону № 2136-VIII визначено, що конституційна скарга вважається прийнятною за умов її відповідності вимогам, передбаченим статтями 55, 56 цього Закону, та якщо: 1) вичерпано всі національні засоби юридичного захисту (за наявності ухваленого в порядку апеляційного перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, а в разі передбаченої законом можливості касаційного оскарження - судового рішення, винесеного в порядку касаційного перегляду); 2) з дня набрання законної сили остаточним судовим рішенням, у якому застосовано закон України (його окремі положення), сплинуло не більше трьох місяців.

Отже, в разі, якщо Секретаріатом визнано конституційну скаргу такою, що не відповідає формі, відповідно до частини третьої статті 57 Закону № 2136-VIII керівник Секретаріату повертає її суб'єкту права на конституційну скаргу.

Частиною першою статтею 58 Закону № 2136-VIII розгляд звернення до Суду здійснюється у Колегії, до складу якої входить відповідний Суддя-доповідач.

Отже, вбачається, що після попередньої перевірки конституційної скарги, в разі визнання Секретаріатом останню такою, що відповідає формі, відповідно до частини першої статті 59 Закону № 2136-VIII шляхом розподілу звернень до Суду між Суддями почергово, в алфавітному порядку з урахуванням прізвища, імені та по батькові, за датою надходження та номером реєстрації безвідносно до форми звернення у порядку, встановленому Регламентом, визначається суддя-доповідач. Надалі, конституційна скарга передається на розгляд судді-доповідачу, який відповідно до пункту 4 частини першої статті 59 Закону № 2136-VIII. Суддя-доповідач вивчає порушені у зверненні питання і готує матеріали на розгляд Колегії, Сенату, Великої палати.

Відповідно до частини першої, третьої статті 61 Закону № 2136-VIII питання щодо відкриття конституційного провадження у справі вирішуються на засіданнях колегій, сенатів, Великої палати. Ухвалу про відкриття конституційного провадження у справі за конституційною скаргою постановляє: 1) Колегія; 2) Сенат - у разі незгоди з ухвалою Колегії про відмову у відкритті конституційного провадження у справі, постановленою неодностайно.

Зокрема, частиною четвертою частини першої статті 61 Закону № 2136-VIII встановлено, що ухвалу про відкриття конституційного провадження у справі або про відмову у відкритті конституційного провадження у справі Колегія постановляє не пізніше одного місяця з дня визначення Судді-доповідача. Зазначений строк може бути подовжено на засіданні Великої палати за клопотанням Судді-доповідача чи головуючого в Сенаті.

Статтею 62 Закону № 2136-VIII визначено підстави для відмови у відкритті конституційного провадження у справі, якими є: 1) звернення до Суду неналежним суб'єктом; 2) неналежність до повноважень Суду питань, порушених у конституційному поданні, конституційному зверненні, конституційній скарзі; 3) невідповідність конституційного подання чи конституційного звернення вимогам, передбаченим цим Законом; 4) неприйнятність конституційної скарги; 5) втрата чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України, крім випадків, передбачених частиною другою статті 8 цього Закону; 6) наявність рішення, висновку Суду щодо того самого предмета конституційного подання, конституційного звернення, конституційної скарги, а також ухвал Суду про відмову у відкритті конституційного провадження у справі або про закриття конституційного провадження у справі, якщо їх постановлено на підставі пунктів 1, 2 цієї частини.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що у конституційному провадженні Колегія суддів вирішує питання про відкриття конституційного провадження чи про відмову у його відкритті після попередньої перевірки конституційної скарги Секретаріатом Конституційного Суду України на дотримання останньої вимог до форми, встановленої Законом № 2136-VIII та стадії завершення вивчення та підготовки матеріалів конституційної скарги Суддею - доповідачем. Питання повернення конституційної скарги на етапі попередньої перевірки, що включає й перевірку дотримання форми конституційної скарги ні суддя-доповідач ні Колегія суддів не вирішує, оскільки повноваження на здійснення попередньої перевірки належить, як зазначалося вище, Секретаріату.

Таким чином, суд дійшов висновку про помилковість твердження Позивача, що вирішення Секретаріатом Конституційного Суду України питання про повернення конституційної скарги є розглядом конституційної скарги по суті.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 р. № 21-87а13.

Враховуючи, що законодавцем чітко закріплено повноваження керівника Секретаріату Конституційного Суду України щодо повернення конституційної скарги за формальними підставами, суддя Конституційного Суду не може підміняти вказану процедуру та суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень. Тому, суд дійшов висновку, що твердження Позивача з приводу того, що повноваження щодо повернення конституційної скарги належать безпосередньо судді є хибним і не відповідає Закону № 2136-VIII .

Щодо тверджень Позивача у відповіді на відзив від 05.02.2018 року, що відзив на позовну заяву від 22.01.2018 року не є відзивом Відповідача в адміністративній справі № 826/16956/17 в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки цей відзив подано представником Конституційного Суду України, в той час як Відповідачем у справі є керівник Секретаріату Конституційного Суду України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальним критерієм належності до категорії посадових осіб є здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій, результатом здійснення яких може бути як вчинення певних дій, так і бездіяльність.

Відповідно до частини першої статті 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органами судової влади є Конституційний суд України та суди загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 153 Конституції України порядок організації та діяльності Конституційного Суду України, статус суддів Суду, підстави і порядок звернення до Суду, процедура розгляду ним справ і виконання рішень Суду визначаються Конституцією України та законом.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 2136-VIII Суд діє відповідно до повноважень, визначених Конституцією України. Порядок організації і діяльності Суду, порядок конституційного провадження, процедуру розгляду справ та виконання рішень і висновків установлює цей Закон.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 33 Закону № 2136-VIII Голова Суду здійснює загальне керівництво організацією роботи Суду та Секретаріату Суду.

Відповідно до частини першої, третьої розділу І Положення про Секретаріат Конституційного Суду України, затвердженого Рішенням Конституційного Суду України від 21 грудня 2011 року № 26-р/2011, Секретаріат Конституційного Суду України є постійно діючим апаратом Конституційного Суду України. Загальне керівництво Секретаріатом здійснює Голова Конституційного Суду України, а безпосереднє керівництво та організацію його роботи - керівник Секретаріату.

Державним службовцем, відповідно до частини третьої статті 2 Закону України від 10 грудня 2015 року «Про державну службу» № 889-VIII (із змінами) вважаються громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини четвертої керівник та інші посадові особи Секретаріату є державними службовцями, права та обов'язки яких визначаються чинним законодавством України, рішеннями Конституційного Суду України, розпорядженнями Голови Суду та керівника Секретаріату, цим Положенням, положеннями про структурні підрозділи Секретаріату, посадовими інструкціями.

Отже, слід дійти висновку, що керівник Секретаріату Конституційного Суду України є посадовою особою Конституційного Суду України відповідно до вимог Закону України від 10 грудня 2015 року «Про державну службу» № 889-VIII (із змінами).

Враховуючи те, що керівник Секретаріату Конституційного Суду України в цих правовідносинах виступає як суб'єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, однак є керівником апарату Конституційного Суду України, тобто посадовою особою Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що відповідно до статей 55, 59, 60 Кодексу адміністративного судочинства України, представляти інтереси має уповноважена особа Конституційного Суду України як уповноважена особа суб'єкта владних повноважень у конкретних правовідносинах, що склалися.

З огляду на вищевикладене, твердження Позивача, що відзив на позовну заяву від 20.01.2018 року не є відзивом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки поданий представником Конституційного Суду України, а не безпосередньо представником чи особисто керівником Секретаріату Конституційного Суду України, до якого Позивачем заявлено позовну вимогу, є хибним та помилковим, оскільки як встановлено судом, керівник Секретаріату, підписуючи лист, виконував владно - управлінські функції від імені суб'єкта владних повноважень - Конституційного Суду України, тому керівника Секретаріату як посадової особи Конституційного Суду України уповноважена представляти особа, яка представляє інтереси суб'єкта владних повноважень. Тому, слід дійти висновку, що представником Конституційного Суду України виконано вимоги Кодексу адміністративного судочинства України в частині надання відзиву у встановлений судом строк та уповноваженою на те особою, довіреність якої підтверджує повноваження та міститься в матеріалах справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи Позивача та представника Відповідача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 241-246, 260, 261, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги

Суддя Л.О. Маруліна