Справа № 815/6157/17
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6157/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Іщенко С.О.,

за участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 17242-13 від 27.05.2017 року, № 17241-13 від 27.05.2017 року, № 6 від 31.05.2017 року

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області, за результатом розгляду якого, з урахуванням уточнень до адміністративного позову, позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № 17242-13 від 27.05.2017 року на суму 9571,59 грн., № 17241-13 від 27.05.2017 року на суму 9571,59 грн., № 65000272 від 31.05.2017 року на суму 16527,92 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що нею були отримані 21.11.2017 року податкові-повідомлення рішення зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, а також податкове повідомлення-рішення зі сплати земельного податку: № 17242-13 від 27.05.2017 року на суму 9 571,59 грн., № 17241-13 від 27.05.2017 року на суму 9 571,59 грн., № 65000272 від 31.05.2017 року на суму 16 527,92 грн.

Позивач з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, вважає їх такими, що були прийняті з порушенням норм чинного законодавства.

Так, позивач зазначила, що оскільки в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вказаний податковий період 2016 рік, вважає, оскільки іншого не вказано в оскаржуваних ППР, що підставою для їх прийняття стало рішення Ізмаїльської міської ради № 398-VII від 14.01.2016 року, що було опубліковано на сайті Ізмаїльської міської ради 15.01.2016 року, яким встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 2% розміру заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) періоду (27,56 грн.). Для застосування в 2016 році під час видання оскаржуваних податкових-повідомлень рішень, рішення Ізмаїльської міської ради № 398-VII, воно мало б бути прийняте не пізніше 15.07.2015 року. Однак, дата його прийняття 14.01.2016 року, що унеможливлює його застосування у 2016 році. Щодо податкового повідомлення-рішення зі сплати земельного податку, позивач зазначає, що в ньому не вказаний навіть податковий період. Позивач, також в обґрунтування адміністративного позову зазначила, що до жодного з податкових повідомлень-рішень, не було надано розрахунок податкового зобовязання. Позивач, також, вважає, що оскільки вона отримала оскаржувані ППР після 01.07.2016 року, направлення оскаржуваних ППР після 01.07.2017 року є порушенням порядку надіслання податкових повідомлень-рішень.

30.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 18 грудня 2017 року на 11 годину 00 хвилин.

18.12.2017 року суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

18.01.2018 року від представника відповідача за вх. № 1253/18 надійшов відзив на позовну заяву, з огляду на який ГУ ДФС в Одеській області, розглянувши позовну заяву ОСОБА_4, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача зазначає, що обчислення податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки за 2016 рік проводилось на підставі наявних в ГУ ДФС в Одеській області отриманих в автоматичному режимі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей та по податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки від 27.05.2017 року № 17742-13 нараховано 9 571,59 грн. податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки (тип майна нежитлова будівля площею 347,3 кв. м.), за обєкт який знаходиться за адресою м. Ізмаїл, пр.. Миру, 23-а (9571,59 грн.=347,3х27,56 грн./кв. м., де 27,56 2% від мінімальної заробітної плати відповідно до Рішення Ізмаїльської міської ради № 398-VII від 14.01.2016 року). Податкове повідомлення-рішення від 27.05.2017 року № 17741-13, яким було нараховано податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки в сумі 9571,59 грн. було сформовано помилково та відкликано. Під час судового розгляду, представник відповідача пояснила, що у відзиві наявна описка в номера ППР, зокрема, замість № 17742-13 та № 17741 повинні бути № 17242-13 та № 17241-13.

Щодо податкового повідомлення-рішення стосовно нарахування земельного податку, представник відповідача зазначив, що з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обєкт нерухомого майна встановлено, що гр. ОСОБА_3 є власником земельної ділянки за адресою: м. Ізмаїл, пр. Леніна, 23а, кадастровий номер: :01:021:0041, площею 0,06 га, цільове призначення: розміщення та експлуатація мийки автомобілів з баром на 24 години. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності № 1546 від 21.12.2012 року,виданого Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області; державний акт на право власності на земельну ділянку ОД № 031227 від 10.11.2005 року, виданий Ізмаїльським відділом земельних ресурсів Одеської області.

Рішенням Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016р. № 401-VII, яке було прийнято зміни ставок земельного податку в межах міста Ізмаїл та викладено Додаток до рішення Ізмаїльської міської ради від 30.04.2016р. № 5084-VІІ в новій редакції. Зокрема, при розрахунку суми земельного податку на 2016 рік було застосовано норми п. 3 Додатку до Рішення - «Об'єкти оподаткування» - Земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності, що знаходяться у приватній власності юридичних та фізичних осіб, ставка податку - 1,75% від нормативної грошової оцінки земель міста.

Розрахунок тарифу складає: сума податку за 1 кв.м. площі земельної ділянки 4 економіко-планувальної зони (далі - ЕПЗ) -275465,29грн . (829,66*1,249*1,433*1,06*1,75, де 829,66грн. - нормативно грошова оцінка землі земель комерційного призначення (коефіцієнт функціонального використання земельних ділянок Кф=2,5, коефіцієнти індексації 1,249 (в 2015р. до 2014р.) та 1.433 (в 2016р. до 2015р.), 1,06 (в 2017р. до 2016р.). 1,.75 - ставка податку у відсотках від нормативної грошової оцінки земель міста).

Таким чином, сума податку за 2017 рік склала 16597,92грн. (0,06*275465.29, де 0,06 га - площа об'єкту оподаткування в га, 275465,29грн. - тариф земельного податку за 1 кв.м. 4 ЕПЗ по м.Ізмаїл).

На підставі даних, підтверджуючих право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 було сформовано ППР від 31.05.2017р. №6 про визначення суми податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 16 597,92грн.

Таким чином, на думку представника відповідача спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі вимог діючого законодавства.

25.01.2018 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, з огляду на яку, рішення місцевих рад стосовно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті в 2016 році та опубліковані в 2016 році, не можуть бути застосовані в 2016 році. Щодо податкового повідомлення рішення зі сплати земельного податку слід зазначити, що в ньому не вказаний навіть податковий період за який необхідно сплатити земельний податок. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач не надав доказів направлення позивачеві оскаржуваних повідомлень рішень в строк встановлений ПК України, а також доказів того, що оскаржувані ППР були направлені згідно Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові та у відповіді на відзив відповідача.

Представник відповідача під час судового розгляду справи заперечувала проти задоволення адміністративного позову з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд робить наступні висновки.

Відповідно до рішення Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року № 398-VIІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» встановлено на 2016 рік на території Ізмаїльської міської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в залежності від типів таких обєктів нерухомості (без врахування розташування ( зональності)).

Відповідно до рішення Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року № 401-VII «Про перегляд ставок земельного податку в межах міста Ізмаїл» переглянуто ставки земельного податку, встановлені Ізмаїльською міською радою з 01.01.2016 року та викладено додаток рішення «Про встановлення ставок податку за земельні ділянки в межах міста Ізмаїл» №5084-VI від 30.04.2015 року в новій редакції.

У додатку до вказаного рішення визначено ставки земельного податку за земельні ділянки у відсотках від нормативної грошової оцінки земель міста.

27.05.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 17242-13 яким, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54 ПКУ та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ, ОСОБА_3 визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості № 18010300 за 2016 рік у розмірі 9 571,59 грн.

27.05.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 17241-13 яким, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54 ПКУ та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ, ОСОБА_3 визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості № 18010300 за 2016 рік у розмірі 9 571,59 грн.

31.05.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №6 яким, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПКУ та відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПКУ, ОСОБА_5 визначено суму податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб № 18010700 у розмірі 16 527,92 грн.

З огляду на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо ОСОБА_3, у власності позивача знаходиться одна земельна ділянка площею 0,06 га за адресою Одеська область, м. Ізмаїл, пр-кт. Леніна, 23-а, Одеська область, кадастровий номер :01:021:0041, а також, нежитлова будівля загальною площею 309,7 кв. м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна НОМЕР_1, за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Леніна, будинок 2а.

Відповідно до положень п.п. 10.1, 10.2, 10.3 ст. 10 ПКУ, до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

Місцеві ради обовязково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з приписами п. 12.3 ст. 12 ПКУ, сільські, селищні, міські ради та ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Приписами пп. 12.3.1, 12.3.2, 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПКУ встановлено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до положень п.12.5 ст. 12 ПКУ, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Судом встановлено, що на підставі ст. 266 ПКУ відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення, якими визначено податкові зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до положень пп. 4.1.9 п.4.1 ст. 4 ПКУ, одним із принципів оподаткування є стабільність, який полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно приписів ст. 265, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 ст.266 ПКУ, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПКУ встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Як встановлено судом, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік на території Ізмаїльської міської ради встановлені рішенням Ізмаїльської міської ради за №398-VII від 14.01.2016 року.

Таким чином, суд робить висновок, що застосування контролюючим органом для визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік рішення Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року є передчасним і протиправним, оскільки зазначене рішення прийняте після 15.07.2015 року.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені в Постанові від 24.01.2018 року по справі № 815/7041/16 та в Постанові від 18.01.2018 року по справі № 813/1701/17.

Крім того, суд зазначає, що з огляду на розрахунок податкового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що є додатком до ППР № 17742-13 від 27.05.2017 року, податкове зобовязання нараховано з урахуванням площі обєкту 347,3 кв. м.

Проте, як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, площа нежитлового приміщення, належного позивачу, становить 309,7 кв. м.

Судом також досліджено службову записку ГУ ДФС в Одеській області № 83/11/15-32-13-12 від 21.02.2018 року, з огляду на яку ППР № 17241-13 від 27.05.2017 року сформована помилково повторно за обєкт за адресою м. Ізмаїл, пр.. Миру, 23-а та фактично є скасованою, сума податкових зобовязань за вказаним ППР відсутня в інтегрованій картці платника ОСОБА_3

Проте, суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження факту скасування ППР № 17241-13 від 27.05.2017 року відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд зробив висновок, що ППР № 17241-13 від 27.05.2017 року та ППР № 17242-13 від 27.05.2017 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Позивачем також отримано податкове повідомлення-рішення від 31.05.2017 року про визначення суми податкового зобовязання із земельного податку з фізичних осіб.

Відповідно до положень п. 269.1 ст. 269 ПКУ, платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з положеннями пп. 270.1.1 ст. 270 ПКУ, обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;

Приписами п. 284.1 ст. 284 ПКУ встановлено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з положеннями ст. 285 ПКУ, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до положень п.п. 286.1, 286.5 ст. 286 ПКУ, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що у власності позивача перебуває земельна ділянка площею 0,06 га за адресою Одеська область, м. Ізмаїл, вул. пр. Леніна, 23а, кадастровий номер: :01:021:0041.

Рішення «Про перегляд ставок земельного податку в межах міста Ізмаїл», яким затверджено ставки земельного податку для здійснення розрахунків податку за земельні ділянки в межах міста Ізмаїл, прийнято 14.01.2016 року.

При цьому з огляду на розрахунок податкового зобовязання по платі за землю до податкового повідомлення-рішення № 6 від 31.05.2017 року, що наданий представником відповідача у якості додатку до відзиву на адміністративний позов, податкове зобовязання нараховано за 2017 рік.

Суд зазначає, що з огляду на наявну в матеріалах справи копію податкового повідомлення-рішення № 6 від 31.05.2017 року, при його складанні відповідач допустив описку та в графі «податковий період» помилково вказав строк сплати податкового зобовязання.

При цьому, на думку суду, зазначена описка не є підставою для скасування податкового-повідомлення рішення, оскільки податковий період зазначений в розрахунку податкового зобовязання по платі за землю до податкового повідомлення-рішення № 6 від 31.05.2017 року.

Таким чином, враховуючи, що згідно з податковим повідомленням-рішенням № 6 позивачу нараховано податкове зобовязання з земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік на підставі рішення Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що відповідач правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства прийняв ППР № 6 від 31.05.2017 року.

Відповідно до положень п.9 розділу 2 Порядку надіслання контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №1204 від 28.12.2015 р. (далі Порядок), до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобовязання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Згідно п.1 розділу 3 Порядку, структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (заступнику керівника) контролюючого органу, а складене відповідно до Митного кодексу України - керівнику або виконуючому його обовязки.

Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою «Ф») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб.

Судом встановлено, що до жодного з оспорюваних податкових повідомлень рішень, які були направлені на адресу позивача, відповідачем не додано розрахунків податкових зобовязань, проте, на думку суду, враховуючи висновки суду в частині правомірності дій відповідача щодо прийняття ППР № 6 від 31.05.2017 року, таке порушення не є підставою для скасування самого податкового повідомлення-рішення.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача з приводу того, що оскільки вона отримала оскаржувані ППР після 01 липня 2017 року, то їх направлення після 01 липня 2017 року є порушенням Порядку надіслання ППР, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту направлення ППР після 01.07.2017 року, тоді як на думку суду, дата відправлення та дата отримання ППР не є тотожними та можуть бути значно віддаленими у часі.

При цьому суд також вважає, що дане порушення не впливає безпосередньо на правомірність самого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд встановив, що за звернення до суду із зазначеним позовом ОСОБА_3 сплатила 640,00 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № 7-25161О/1 від 24.11.2017 року.

Оскільки суд зробив висновок, щодо задоволення двох позовних вимог, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 640,00 грн. : 3 х 2 = 426,66 грн. судового збору.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 17242-13 від 27.05.2017 року, № 17241-13 від 27.05.2017 року, № 6 від 31.05.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № 17242-13 від 27.05.2017 року, № 17241-13 від 27.05.2017 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 426 грн. 66 копійок (чотириста двадцять шість гривень шістдесят шість копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_3 (адреса: 68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вул. Кулікова, будинок 102-а, ІПН: НОМЕР_2).

Відповідач Головне управління ДФС в Одеській області (адреса: 65044, Одеська область, місто Одеса, вул. Семінарська, будинок 5, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 07.03.2018 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.