Справа № 825/1558/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2018 року

Київ

справа №825/1558/17

адміністративне провадження №К/9901/7049/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Чексіл-Автосервіс» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року (суддя - Д`яков В.І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року (судд: Мельничук В.П., Костюк Л.О., Бєлова Л.В.) у справі №825/1558/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Чексіл-Автосервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання дій протиправними, скасування податкової вимоги та рішення,

У С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Чексіл-Автосервіс» (далі - позивач, ПАТ «Чексіл-Автосервіс») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання дій відповідача по нарахуванню ПАТ «Чексіл-Автосервіс» пені у сумі 165 619,13 грн протиправними, скасування податкової вимоги від 3 жовтня 2017 року №1594-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 3 жовтня 2017 року №135.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Чексіл-Автосервіс» зазначило про безпідставність нарахування пені позивачу на суму заниженого грошового зобов'язання, у зв'язку з своєчасністю сплати позивачем грошових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року, залишеною без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що контролюючим органом виявлено заниження податкового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, що свідчить про правомірність нарахування суми пені за весь період заниження, та як наслідок винесення податкової вимоги на таку суму та рішення про опис майна у податкову заставу, зважаючи на те, що нарахування пені за правилами підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України здійснюється не з моменту узгодження податкового зобов'язання або винесення податкової вимоги, а саме з дня настання граничного строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року та уприйняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Чексіл-Автосервіс».

У доводах касаційної скарги ПАТ «Чексіл-Автосервіс» посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи, зважаючи на своєчасність сплати грошових зобов'язань, визначених податковими повідомленнями-рішення, а відтак, у контролюючого органу відсутні підстави для нарахування пені, та як наслідок винесення вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на наявність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено планову виїзну перевірку ПАТ «Чексіл-Автосервіс» податкового законодавства, валютного законодавства за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, за результати якої складено акт від 5 вересня 2017 року №490/14/14252165, яким встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства.

За результатами перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 14 вересня 2017 року №2, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 5 976,41 грн, та №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, на загальну суму 320 540,56 грн, які були сплачені позивачем в повному обсязі, про що свідчать платіжні доручення наявні у матеріалах справи.

Відповідач прийняв податкову вимогу від 3 жовтня 2017 року №1594-17, відповідно до якої за наявності у позивача податкового боргу у розмірі 171 595,54 грн, нарахована пеня у сумі 165 619,13 грн та прийняв рішення про опис майна у податкову заставу від 3 жовтня 2017 року №165.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до статті 129 Податкового кодексу України, пеня нараховується: на суму податкового боргу після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання (підпункт 129.1.1); у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (підпункт 129.1.2).

Відповідно до підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Згідно з підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання визначено законодавцем як сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Тобто, пеня нараховується на суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір, але не сплатив у встановлені законодавством строки, та/або на суму штрафної (фінансової) санкції чи санкцій за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не сплачених платником у встановлені законодавством строки.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом при проведенні перевірки встановлено заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, на загальну суму 320 540,56 грн.

Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку відносно того, що нарахування пені за правилами підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України здійснюється не з моменту узгодження податкового зобов'язання або винесення податкової вимоги, а саме з дня настання граничного строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження), що свідчить про помилковість доводів позивача відносно відсутності підстав для нарахування пені, зважаючи на своєчасність сплати суми грошового зобов'язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями.

Відтак, викладене свідчить про наявність у контролюючого органу підстав для нарахування пені та для винесення податкової вимоги.

За змістом пунктів 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до підпункту 89.1.2 пункту 89.1, пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Зважаючи на наявність у позивача податкового боргу, визначеного в податковій вимозі від 3 жовтня 2017 року №1594-17, наявне і право податкової застави, що свідчить про правомірність винесення відповідного рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Чексіл-Автосервіс» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Чексіл-Автосервіс» залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року у справі №825/1558/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова,

Судді Верховного Суду