Справа № 819/2386/17
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2386/17

05 березня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. за участю секретаря судового засідання Гавільовської Х.М., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Легкого В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати незаконними рішення та дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо незастосування ОСОБА_3 заробітної плати для обчислення пенсії за 60 місяців підряд до липня 2000 року за період з лютого 1994 року по січень 1999 року включно, згідно довідок від 12.12.2013 року за № 2474-1/с та № 2474-2/с виданих Муніципальною архівною установою міста Надима і Надимського району, виключити 10% найбільш невигідного періоду страхового стажу з квітня 2006 року по червень 2010 року включно та обчислити індивідуальний коефіцієнт заробітку, включаючи весь фактичний заробіток, який відображений у вищенаведених довідках без його обмеження;

- зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області врахувати ОСОБА_3 заробітну плату для обчислення пенсії за 60 місяців підряд до липня 2000 року за період з лютого 1994 року по січень 1999 року включно, згідно довідок від 12.12.2013 за № 2474-1/с та № 2474-2/с, виданих Муніципальною архівною установою міста Надима і Надимського району, виключити 10 % найбільш невигідного періоду страхового стажу з квітня 2006 року по червень 2010 року включно та обчислити індивідуальний коефіцієнт заробітку включаючи весь фактичний заробіток, який відображений у вище наведених довідках без його обмеження;

- зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_3 та виплатити недоплачені суми з 20.06.2017.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він є пенсіонером і перебуває на обліку в Тернопільському об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, обчислюючи індивідуальний коефіцієнт заробітку, обмежено заробітну плату, яку отримував ОСОБА_3 та із сум якої утримувалися страхові внески до Пенсійного фонду Російської Федерації. Також, обрано кращих 60 місяців підряд до липня 2000 року період з 01.12.1987 по 30.11.1992, хоча кращих 60 місяців виходить з липня 1995 року по червень 2000 року включно. 30.11.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про застосування заробітної плати для обчислення пенсії за 60 місяців підряд до липня 2000 року період з лютого 1994 року по січень 1999 року, виключення 10% найбільш невигідного періоду страхового стажу з квітня 2006 року по червень 2010 року включно та обчислити індивідуальний коефіцієнт заробітку, включаючи весь фактичний заробіток, який відображений у довідках без його обмеження. Однак, листом відповідач від 14.12.2017 № 446/0-11 у перерахунку пенсії відмовив.

Позивач вважає таку відмову неправомірною, оскільки порушено його право на отримання пенсії в розмірі, гарантованому чинним законодавством, в зв'язку з чим він змушений звернутися в суд з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що позовні вимоги позивача безпідставні, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки обчислення розміру пенсії із заробітної плати з урахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки провадиться за період роботи до 01.01.1992 оскільки Законом СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» з 01.01.1992 було передбачено, що в разі виїзду особи за межі районів Крайньої Півночі чи місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі обчислення заробітної плати, із якої призначаються пенсії, проводиться із виключення цих сум. Крім того, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ не передбачено включення до заробітної плати північної надбавки та районного коефіцієнта. Таким чином, для обчислення індивідуального коефіцієнта заробітку враховуються розмір заробітної плати без врахування районного коефіцієнта та північної надбавки. Також зазначив, що відповідно до долучених довідок про заробітну плату за період з лютого 1994 року по червень 2000 року вибрано оптимальний варіант заробітку, який відповідає періоду з червня 1994 року по травень 1999 року, автоматизованим способом.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав та мотивів.

Суд встановив, що ОСОБА_3 з 09 квітня 2014 року є пенсіонером та перебуває на обліку в Тернопільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (аркуш справи 11).

Також встановлено, що для обчислення пенсії позивач подав до відповідача довідки про заробітну плату:

- від 12.12.2013 № 2474-1/с, № 2474-2/с, №2727/с виданою Муніципальною архівною установою м. Надима і Надимського району за період роботи з 1994-2002 роки;

- від 28.11.2013 №25/3838, №25/3839 та від 18.03.2014 №25/820, виданих ВАТ «Арктикнафтогазбуд» за період роботи з 2002-2014 роки.

Дане підприємства знаходилося в м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу в районі Крайньої Півночі.

Тобто, населений пункт, в якому позивач працював, відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 № 148 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і відповідно до Перелік районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР, як в редакції від 10 листопада 1960 року № 1020, так і в новій редакції від 03 січня 1983 року № 12 відносяться до районів Крайньої Півночі.

Весь стаж роботи на вищевказаних підприємствах підтверджується відповідними записами у трудовій книжці з посиланням на дату та номер наказів про прийняття, переведення, звільнення та записом про місцезнаходження підприємств, на яких він виконував роботи (аркуш справи 25-32).

Позивач 30.11.2017 звернувся до Відповідача із заявою про:

- застосування заробітної плати для обчислення пенсії за 60 місяців підряд до липня 2000 року період з лютого 1994 року по січень 1999 року;

- виключення 10% найбільш невигідного періоду страхового стажу з квітня 2006 року по червень 2010 року включно;

- обчислення індивідуальний коефіцієнт заробітку, включаючи весь фактичний заробіток, який відображений у довідках без його обмеження.

Листом управління від 14.12.2017 №446/0-11 позивачу відмовлено у враховані до його заробітної плати районних коефіцієнтів та північних надбавок, а також повідомлено, що відповідно до долучених довідок про заробітну плату за період з лютого 1994 року по червень 2000 року вибрано оптимальний варіант заробітку, який відповідає періоду з червня 1994 року по травень 1999 року (аркуш справи 23-24).

Не погоджуючись із відповіддю відповідача, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України вбачається, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно з вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, в редакції закону № 32-V від 26.07.2006 року період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, чи довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 41 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до пункту 15 Інструкції про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування, затвердженої постановою Президії ВЦРПС від 29.02.1960 р., страхові внески нараховуються на всю суму заробітної плати включаючи районні та поправочні коефіцієнти без урахування яких-небудь відрахувань (наприклад, по прибутковому податку) та незалежно від джерел виплати (за рахунок фонду заробітної плати, асигнувань спеціального призначення, ресурсів замовника і т.п.). в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески.

Сумами, на які нараховувалися внески (збір) на пенсійне страхування, були фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат.

Статтею 6 даної Угоди визначено, що для встановлення права на пенсію, громадянам держав - учасниць Угоди, враховується трудовий стаж набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Обчислення пенсії проводиться з заробітку за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Водночас стаття 5 цієї ж Угоди констатує, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановленні законодавством держав - учасниць Угоди.

Правомірність застосування до спірних відносин міжнародної Угоди від 13.03.1992 року додатково підтверджена Угодою країн СНД «Гір співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів» від 15.04.1994 року. У статті 9 зазначено, що питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, міжнародна угода, ратифікована Верховною Радою України має перевагу над чинним законодавством України, в тому числі і в галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до довідки від 12.09.2016 відповідачем встановлено обмеження коефіцієнтів заробітної плати 5,6 за період роботи позивача з лютого 1994 року по 13 липня 1998 року при обчисленні його пенсії, що підтверджується розрахунком заробітної плати (аркуш справи 18-21).

З приводу позовних вимог щодо зняття коефіцієнту 5,6 за період з лютого 1994 по 13 липня 1998 року при обчисленні пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5, 6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

На час отримання позивачем заробітної плати період з лютого 1994 року по 13 липня 1998 року обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, так як такі встановлені лише 13.07.1998 року Постановою КМУ №1064 «Про встановлення максимальної величини, фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів».

З врахуванням того, що страхові внески сплачувалися до Пенсійного фонду з всієї (повної) заробітної плати, яку позивач отримував у вказаний період то дії відповідача щодо нарахування пенсії із обмеженого заробітку у межах суми, що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітку, є неправомірними за період з квітня 1994 року по 13 липня 1998 року при обчисленні пенсії.

Таким чином, суд прийшов до висновку про підставність позовних вимог про зобов'язання відповідача зняти обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період роботи з квітня 1994 року по 13 липня 1998 року при обчисленні пенсії.

Щодо позовних вимог про визнання дій відповідача незаконними щодо незастосування ОСОБА_3 заробітної плати для обчислення пенсії за 60 місяців підряд до липня 2000 року за період з лютого 1994 року по січень 1999 року включно та виключення 10% найбільш невигідного періоду страхового стажу з квітня 2006 року по червень 2010 року включно та зобов'язання це врахувати, суд зазначає наступне.

Позивач не наполягав на задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки погодився із позицією відповідача щодо того, що оптимальний варіант заробітку, який відповідає періоду з червня 1994 року по травень 1999 року вибрано автоматичним способом, хоча заяви про зменшення позовним вимог позивач не подав, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі розгляду спору відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б твердження позивача, та не довів правомірність своїх дій в повному обсязі. Тому, адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області ( 46001, м.Тернопіль, вул.Руська, 17, ) викладене в листі від 14.12.2017 №446/0-11 в частині відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_3 за період з лютого 1994 року по 13 липня 1998 року із зняттям обмеження в застосуванні коефіцієнту 5,6 за вказаний період та врахуванням фактичного заробітку отриманого за вказаний період відповідно до довідок від 12.12.2013 За №2474-1/с та №2474-2/с виданих Муніципальною архівною установою міста Надима і Надимського району.

3. Зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області ( 46001, м.Тернопіль, вул.Руська, 17, ) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 за період з лютого 1994 року по 13 липня 1998 року із зняттям обмеження в застосуванні коефіцієнту 5,6 за вказаний період та врахуванням фактичного заробітку отриманого за вказаний період відповідно до довідок від 12.12.2013 За №2474-1/с та №2474-2/с виданих Муніципальною архівною установою міста Надима і Надимського району та виплатити недоотримані суми з 30.11.2017.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2018 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.