Справа № 807/96/18
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Ужгород№ 807/96/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання - Кречко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "РОДОВІД БАНК" Шевченко Андрія Миколайовича до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "РОДОВІД БАНК" Шевченко Андрій Миколайович (далі - позивач, ПАТ "РОДОВІД БАНК") звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Закарпатській області), яким просить скасувати податкову вимогу від 01.12.2017 року № 12550-17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.01.2018 року позивачем було отримано податкову вимогу ГУ ДФС у Закарпатській області від 01.12.2017 року № 12550-17, згідно якої, станом на 30.11.2017 року сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 1057,16 грн., а також попереджено, що починаючи з 30.04.2017 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України; органом державної податкової служби буде здійснено опис майна у податкову заставу. Також попереджено, що у разі несплати суми податкового боргу до платника податків будуть застосовані передбачені ПК України заходи стягнення податкового боргу; можливий термін проведення публічних торгів з продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Позивач вважає, що податкова вимога є безпідставною та протиправною, оскільки ПАТ "РОДОВІД БАНК" визнано неплатоспроможним відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 року № 107, тобто з цього моменту на діяльність Банку почали впливати норми спеціального Закону, а вся діяльність була спрямована на виведення неплатоспроможного банку з ринку, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 16.02.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі та розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - п'ятнадцять днів з дня вручення йому копії даної ухвали суду та роз'яснено сторонам, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

03.03.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно якого, вважає, що вимоги адміністративного позову задоволенню не підлягають, а податкова вимога є законною та прийнята у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки, позивачем частково сплачено самостійно задекларовану суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно у сумі 96,36 грн. та не сплаченими залишаються 1420,76 грн. Враховуючи наявність податкової заборгованості, ГУ ДФС у Закарпатській області винесено податкову вимогу про сплату боргу. Крім того, попередження про виникнення права податкової застави на майно позивача не можна вважати накладенням арешту на кошти та майно банку, а направлення податкової вимоги не є заходом примусового стягнення майна.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачем подано до ГУ ДФС у Закарпатській області податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік № , відповідно до якої самостійно задекларовано податкове зобов'язання у розмірі 8569,44, в т.ч. щоквартально по 2142,36 грн.

Станом на 30.11.2017 року в інтегрованій картці платника значилась податкова заборгованість до бюджету у розмірі 1057,16 грн. по платежу 51 18010400 "Податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості".

Позивача визнано неплатоспроможним відповідно до постанови Правління НБУ від 25.02.2016 року № 107, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 261 від 25.06.2016 року "Про запровадження тимчасової адміністрації а АТ "Родовід Банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

01.12.2017 року ГУ ДФС у Закарпатській області сформовано податкову вимогу № 12550-17 на суму боргу в розмірі 1057,16 грн.

Даною податковою вимогою позивача було попереджено, що починаючи з 30.04.2017 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, визначені ПК України; органом державної податкової служби буде здійснено опис майна у податкову заставу. Також попереджено, що у разі несплати суми податкового боргу до платника податків будуть застосовані передбачені ПК України заходи стягнення податкового боргу; можливий термін проведення публічних торгів з продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

ПАТ "РОДОВІД БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "РОДОВІД БАНК" Шевченко А.М. звернулося до суду із позовом про визнання протиправною та скасування податкової вимоги ГУ ДФС у Закарпатській області від 01.12.2017 року № 12550-17.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи предмет розгляду даної справи, надаючи оцінку доводам сторін в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд виходить із наступного.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 року № 107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.02.2016 року № 261 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Родовід Банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 26.02.2016 року до 25.03.2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ "Родовід Банк", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на один місяць з 26.02.2016 року до 25.03.2016 року включно.

В подальшому, строк тимчасової адміністрації було продовжено на один місяць з 26.03.2016 року по 25.04.2016 року на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.03.2016 року № 419 "Про продовження строків тимчасової адміністрації в АТ "Родовід Банк".

Порядок здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку, а також наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року № 4452-VI (далі - Закон).

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону: початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону: під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Пунктом 2 частини 6 статті 36 Закону визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

За визначенням, передбаченим у пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України: податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України: платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України,троком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

У відповідності до п. 59.1 ст. 59 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент прийняття податкової вимоги): у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пункт 59.4 статті 59 ПК України передбачає, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Форма бланку податкової вимоги встановлена наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 576 "Про затвердження Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов'язку і виникнення у нього податкового боргу та жодним чином не пов'язана з ліквідацією, банкрутством банку чи визнання його неплатоспроможним.

При цьому, якщо платник податків самостійно узгодив суму податкового зобов'язання шляхом подання податкової декларації, але не сплатив узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлений строк, контролюючий орган одразу направляє йому податкову вимогу, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, суд констатує той факт, що прийняття та направлення позивачу податкової вимоги № 12550-17 від 01.12.2017 року не пов'язано з жодною обставиною, яка передбачена частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як вбачається з матеріалів справи, у спірній податковій вимозі загальна сума боргу зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 1057,16 грн. позивачем самостійно визначена у податковій декларації, але не сплачена у встановлені законодавством терміни. При цьому дана сума не включає в себе жодних штрафних (фінансових) санкцій чи пені, що вбачається з податкової вимоги, де у графах "штрафні (фінансові) санкції (штрафи)" та "пеня" сума боргу визначено 0,00 грн.

Отже, суд зазначає, що направлення спірної податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів та майна банку та не є зверненням стягнення на майно банку, оскільки відповідно до п. 95.2 ст. 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому, згідно з п. 95.3 ст. 95 ПК України: стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Таким чином, примусове стягнення коштів та майна банку, або звернення стягнення на майно банку можливо не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) позивачу спірної податкової вимоги та тільки за судовим рішенням.

Зі змісту статей 88, 89 ПК України вбачається, що майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку. При цьому право податкової застави не потребує письмового оформлення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що викладене у спірній податковій вимозі попередження про виникнення права податкової застави на майно позивача не можна вважати накладенням арешту на кошти та майно банку.

Окрім цього, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 1.1 ст. 1 ПК України: Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок формування та направлення податкової вимоги регламентовано ст. 59 ПК України.

Дана норма входить до розділу ІІ ПК України - Адміністрування податків, зборів, платежів, Глава 4 "Визначення суми податкових та/або грошових зобов'язань платника податків, порядок їх сплати та оскарження рішень контролюючих органів".

Таким чином, посилання позивача на п. 1.3 ст. 1 ПК України про те, що направлення податкової вимоги є заходом примусового стягнення майна та зверненням стягнення на майно є безпідставним, оскільки направлення податкової вимоги ще не означає, що зобов'язання, які містяться у ній будуть виконані.

Отже, суд прийшов висновку, що прийняття та направлення позивачу податкової вимоги від 01.12.2017 року № 12550-17 про сплату податкового боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 1057,16 грн. відповідає положенням Податкового кодексу України та не порушує приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Закону України "Про банки та банківську діяльність", а тому податкова вимога є обґрунтованою, правомірною та винесеною у відповідності до чинного законодавства України.

Частиною 1 статті 9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, відповідачем доведено правомірність оскарженої вимоги, в зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам закону та не відповідають обставинам справи, що підтверджується дослідженими належними та допустимими доказами та в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 72, 77, 139, 241 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "РОДОВІД БАНК" Шевченко Андрія Миколайовича (04136, АДРЕСА_1, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ) про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Рейті