Справа № 826/14832/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року № 826/14832/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Добрівської Н.А., суддів: Кузьменко А.І., Маруліної Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства освіти і науки України
провизнання протиправним та скасування підпункту 7.1 Наказу від 26 лютого 2015 року №217 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26 лютого 2015 року»,

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправним та скасування підпункту 7.1 Наказу Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року №217 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26 лютого 2015 року», в частині позбавлення його, доктора юридичних наук, професора, як офіційного опонента, строком на два роки права участі в атестації наукових кандидатів.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що підпункт 7.1 Наказу Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року №217 «Про затвердження рішення Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26 лютого 2015 року», яким його позбавлено строком на два роки права участі в атестації наукових кадрів офіційних опонентів, є протиправним, таким що порушує положення статті 61 Конституції України. Застосування норми частини шостої статті 6 Закону України «Про вищу освіту», яка станом на здійснення рецензування і захисту дисертації (січень - березень 2014 року) у вказаному законі відсутні.

29 липня 2015 року ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання на 13 серпня 2015 року.

13 серпня 2015 року в попередньому судовому засіданні оголошено перерву до 02 вересня 2015 року.

02 вересня 2015 року ухвалою суду зупинено провадження у справі за клопотанням представника Міністерства освіти і науки України до набрання постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року в адміністративній справі № 826/7544/15 законної сили.

26 жовтня 2015 року поновлено провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 28 грудня 2015 року.

В попередньому судовому засіданні представник відповідача надав для долучення до матеріалів справи письмові заперечення, розгляд справи по суті призначено на 17 лютого 2016 року.

Розпорядженням керівника апарату від 04 березня 2016 року №947 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ, справу передано судді Качуру І.А. та ухвалою від 09 березня 2016 року прийнято до провадження, призначено судове засідання на 25 травня 2016 року.

В судовому засіданні представником позивача долучені додаткові докази по справі, за результатами судового засідання судом на місці постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10 жовтня 2017 року №5711 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду даної адміністративної справи, вказану справу передано на розгляд судді Добрівській Н.А. та ухвалою від 26 жовтня 2017 року прийнято до провадження, призначено попереднє судове засідання на 08 листопада 2017 року.

В попереднє судове засідання, призначене на 08 листопада 2017 року, сторони не з'явились, позивачем через канцелярію суду подана заява про розгляд справи за його відсутністю.

За результатами попереднього засідання судом ухвалено закінчити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду на 07 грудня 2017 року.

В судове засідання з'явився позивач, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наголосив на протиправності Наказу Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року №217 «Про затвердження рішення Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26 лютого 2015 року», просив визнати його протиправним і скасувати з підстав викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи містяться заперечення проти позову, в яких уповноважений представник Міністерства проти позову заперечує та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову з підстав, які викладені в запереченнях.

За результатами судового засідання, пояснень сторін, наявних матеріалів справи, які дають змогу здійснити оцінку правомірності взаємовідносин сторін, відсутністю потреби заслуховувати свідків чи експерта, за наявності заяви позивача та представника відповідача, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017).

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147 - VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Міністерства освіти і науки України №217 від 26 лютого 2015 року «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26.02.2015», зокрема, п. 7.1. на підставі частини шостої статті 6 Закону України «Про вищу освіту» та п. 26 Порядку у зв'язку з порушенням п. 14 Порядку щодо використання текстових запозичень, ідей, наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело, що виявлено під час проведення Міністерством експертизи дисертації здобувача наукового ступеня, позбавлено строком на два роки права участі в атестації наукових кадрів офіційних опонентів ОСОБА_1, доктора юридичних наук, професора (далі - Наказ №217).

Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що прийняте всупереч законодавства, а, відтак, просить скасувати його в частині, що стосується особисто його.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено вище, відповідачем оскаржуване рішення в частині позивача прийнято з огляду на те, що останній при підготовці відгуку на дисертацію ОСОБА_2 не виявив плагіату (текстових запозичень), у той час коли опонент (позивач по справі) відповідає за об'єктивність і високу якість підготовленого ним відгуку.

Судом встановлено, що захист дисертації ОСОБА_2 здійснювався 26 березня 2014 року.

Питання присудження наукових ступенів доктора і кандидата наук та присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника регулює Порядок присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 567 (далі - Порядок № 567).

Так, пункт 18 вказаного порядку регламентовано, що з метою забезпечення незалежності експертизи для захисту дисертації спеціалізованою вченою радою призначаються офіційні опоненти з числа компетентних учених із спеціальності, за якою подано дисертацію.

Офіційний опонент на основі вивчення дисертації та праць, опублікованих за темою дисертації, подає спеціалізованій вченій раді відгук, оформлений відповідно до вимог МОН. У разі коли відгук не відповідає визначеним вимогам, спеціалізована вчена рада повертає його офіційному опоненту для доопрацювання або замінює офіційного опонента (пункт 19 Порядку № 567).

У відповідності до пункту 3.8. Положення про спеціалізовану вчену раду, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14 вересня 2014 року №1059, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 10.жовтня 2011 року за № 1170/19908 (далі - Положення) офіційний опонент на основі вивчення дисертації та праць, опублікованих за темою дисертації, подає до ради відгук, у якому визначаються ступінь актуальності обраної теми, обґрунтованості наукових положень, висновків і рекомендацій, сформульованих у дисертації, їх достовірність і новизна, повнота їх викладу в опублікованих працях, а також робить висновок про відповідність дисертації вимогам Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 березня 2007 року N 423 (далі - Порядок).

Офіційний опонент відповідає за об'єктивність і якість підготовленого ним відгуку. Рада має право повернути офіційному опонентові для доопрацювання відгук, якщо він не відповідає вказаним вимогам, або замінити офіційного опонента. Копії письмових відгуків офіційних опонентів рада видає здобувачеві не пізніше ніж за десять днів до захисту дисертації.

В той же час, згідно пункту 26 Порядку № 567 у МОН розглядаються документи атестаційних справ здобувачів наукових ступенів та проводиться експертиза дисертацій з метою здійснення контролю за дотриманням спеціалізованими вченими радами вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, про що готується висновок, який подається на розгляд атестаційної колегії МОН. МОН може надсилати дисертацію та атестаційну справу здобувача для додаткового розгляду (колективного рецензування):

- до іншої спеціалізованої вченої ради в установленому МОН порядку;

- до вищого навчального закладу або наукової установи.

Додатковому розгляду (колективному рецензуванню) обов'язково підлягає докторська дисертація, яка за рішенням МОН подана спеціалізованій вченій раді раніше п'ятирічного строку після здобуття наукового ступеня кандидата наук.

Якщо під час проведення експертизи дисертації встановлено порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, то МОН скасовує рішення ради про присудження наукового ступеня, вживає заходів, зокрема:

- вказує на недоліки під час розгляду дисертації та проведення її захисту;

- звужує профіль ради;

- пропонує керівнику вищого навчального закладу або наукової установи, в якій утворено раду, подати інші кандидатури для призначення голови ради, його заступника або вченого секретаря;

- позбавляє офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду права участі в атестації наукових кадрів;

- припиняє діяльність ради з визначенням строку, протягом якого нове клопотання про утворення ради не подається.

Аналіз вказаного в сукупності дає підстави стверджувати, що заходи, зокрема позбавлення офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду, права участі в атестації наукових кадрів, можливе у випадку встановленого порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на пункт 14 Порядку №567, згідно якого, якщо у дисертації використано ідеї або розробки, що належать співавторам, разом з якими опубліковані наукові праці, здобувач повинен відзначити цей факт у дисертації та в авторефераті з обов'язковим зазначенням конкретного особистого внеску в такі праці або розробки. У разі виявлення текстових запозичень, використання ідей, наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело, дисертація знімається з розгляду незалежно від стадії проходження без права її повторного захисту. Виявлення в дисертації текстових запозичень без посилання на джерело, є підставою для прийняття рішення про позбавлення його наукового ступеня.

Суд не бере до уваги зазначені посилання представника відповідача, оскільки пункт 14 Порядку №567 жодним чином не встановлює права та обов'язки офіційного опонента, а регулює виключно обов'язок здобувача відзначити факт використання у дисертації та в авторефераті ідеї або розробки, що належать співавторам, разом з якими опубліковані наукові праці, з обов'язковим зазначенням конкретного особистого внеску в такі праці або розробки. При цьому, вказаним пунктом встановлено правові наслідки у разі не дотримання зазначених вимог саме для здобувача, а не для офіційного опонента.

Окрім того, судом не приймаються твердження відповідача щодо наявності підстав для застосування до позивача заходу позбавлення участі в атестації наукових кадрів, оскільки останнє можливо у випадку, встановленого Міністерством освіти і науки України порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, у той час, коли зі змісту Наказу №217 судом не вбачається встановлення відповідачем вказаних обставин, зокрема, зазначенням нормативно-правових актів, які порушені спеціалізованою вченою радою.

При цьому, суд звертає увагу, що зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що останнє прийнято на підставі частини 6 статті 6 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII (далі - Закон № 1556-VII).

Згідно приписів вказаної норми, до захисту допускаються дисертації (наукові доповіді), виконані здобувачем наукового ступеня самостійно. Виявлення в поданій до захисту дисертації (науковій доповіді) академічного плагіату є підставою для відмови у присудженні відповідного наукового ступеня. Виявлення академічного плагіату у захищеній дисертації (науковій доповіді) є підставою для скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня та видачу відповідного диплома. Якщо дисертація (наукова доповідь), в якій виявлено академічний плагіат, була захищена у постійно діючій спеціалізованій вченій раді, науковий керівник (консультант), офіційні опоненти, які надали позитивні висновки про наукову роботу, та голова відповідної спеціалізованої вченої ради позбавляються права брати участь у роботі спеціалізованих вчених рад строком на два роки, а вищий навчальний заклад (наукова установа) позбавляється акредитації відповідної постійно діючої спеціалізованої вченої ради та права створювати разові спеціалізовані вчені ради строком на один рік. Якщо дисертація (наукова доповідь), в якій виявлено академічний плагіат, була захищена у разовій спеціалізованій вченій раді, науковий керівник, члени цієї ради та офіційні опоненти, які надали позитивні висновки про наукову роботу, позбавляються права брати участь у роботі спеціалізованих вчених рад строком на два роки, а вищий навчальний заклад (наукова установа) позбавляється права створювати разові спеціалізовані вчені ради строком на один рік. Скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня у разі виявлення академічного плагіату здійснюється Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти за поданням Комітету з питань етики у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, та може бути оскаржене відповідно до законодавства.

Суд звертає увагу, що Закон № 1556-VII, у тому числі частина 6 статті 6 цього Закону набрав чинності 06 вересня 2014 року.

Разом з тим, у редакції Закону України «Про вищу освіту» 17 січня 2002 року №2984-III (далі - Закон №2984-III), який діяв на час захисту дисертації - 26 березня 2014 року, у тому числі, підготовки позивачем відгуку, статтею 6 було встановлено структуру вищої освіти. Зміст частини 6 статті 6 Закону № 1556-VII, у редакції, що діє на даний час, в Законі №2984-III відсутній.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при прийняті оскаржуваного рішення в частині ОСОБА_1 було застосовано норми того законодавства, яке на момент виникнення спірних відносин не діяло.

Згідно статті 55 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, на думку суду, застосування до позивача частини 6 статті 6 Закону № 1556-VII не відповідає загальним принципам права, зокрема статті 58 Конституції України, а оскаржуване рішення є протиправним і, відповідно, таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, суд звертає увагу, що рішення про відмову у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_2 на підставі висновку, офіційним опонентом якого був ОСОБА_1, скасовано постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року по справі №826/7544/14, яка набрала законної сили на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність свого рішення.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем - суб'єктом владних повноважень правомірності свого рішення, невідповідність якого вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, ч.9 ст.205, ст.ст.139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати п.7.1 наказу Міністерства освіти і науки України від 26.02.2015 №217 «Про затвердження рішень Атестаційної комісії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26.02.2015», в частині позбавлення ОСОБА_1, доктора юридичних наук, професора, як офіційного опонента, строком на два роки права участі в атестації наукових кадрів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1).

Відповідач - Міністерство освіти і науки України (, адреса: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 10).

Головуючий суддя: Н.А. Добрівська

Судді: А.І. Кузьменко

Л.О. Маруліна