Справа № 820/4312/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4312/17

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Лях О.П.

суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Юрчик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2017р. (м. Харків, головуючий суддя І інстанції Рубан В.В., повний текст складено 29.11.2017 року) по справі № 820/4312/17 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 13.09.2017р. №, №, №, судові витрати покласти на відповідача. (а.с.4-14)

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки не відповідають дійсності, а податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та незаконними та такими, що не підтверджені відповідними доказами.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2017р. по справі № 820/4312/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_4 (а.с.162-168):

- скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 13.09.2017 року №, №, №;

- стягнуто з ГУ ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_4 у розмірі 8000,00 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, ГУ ДФС у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі відмовити у задоволенні адміністративного позову. (а.с.172-179)

В обгрунтування апеляційної скарги податковим органом вказано, що у зв'язку із отриманням податкової інформації, що свідчила про порушення позивачем податкового та іншого неврегульованого положеннями Податкового кодексу України законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, на адресу ОСОБА_4 було направлено відповідні письмові запити та, в подальшому, було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку, якою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, вважаючи постанову суду першої інстанції законною та обгрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки за наслідками розгляду суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що отриманий дохід, на які відповідачем було нараховано податкові повідомлення-рішення, не підлягає оподаткуванню

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що відповідно до наказу ГУ ДФС у Харківській області від 20.07.2017 №3340 (а.с.15, 121) посадовими особами відповідача в період з 02.08.2017 року по 15.08.2017 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Листом від 04.08.2017 року №3101/Д/20-40-13-14-17 контролюючим органом було повідомлено ОСОБА_4 про необхідність надання інформації та її документального підтвердження щодо відомостей про доходи, у тому числі подарунки, об'єкти нерухомого та рухомого майна, грошові активи, фінансові зобов'язання, видатки, правочини тощо, які вказані у електронній декларації за 2015 рік та декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік (а.с.117-120).

Представником позивача 15.08.2017 року було надано відповідь на письмовий запит ГУ ДФС у Харківській області, до якої було долучено копії наступних документів: судового рішення Дзержинського районного суду м.Харкова, технічного паспорту на автотранспортний засіб, нотаріального доручення на представника, довідки з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України (відшкодування витрат, пов'язаних з виконанням депутатських повноважень, компенсація вартості винайму готельного номеру) (а.с.98-116).

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 21.08.2017 року №10390/20-40-13-14-08/НОМЕР_1 (а.с.16-39, 74-97), в якому зафіксовано порушення позивачем:

- п.49.1, п. 49.2, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.168.1.3 п.168.3 ст.168, пп.176.1. "в" п. 176.1 ст.176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України - не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- пп.164.1, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, пп.168.1.3, пп.168.2.1 п.168.1 ст.168, пп.168.4.5 п.168.4 ст.168 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 1983452,96 грн.;

- п.16-1 розділу XX Податкового кодексу України - встановлено заниження військового збору за 2015 р. в сумі 150000,00 грн.

Позивач 30.08.2017 року подав до податкового органу заперечення на вищевказаний акт перевірки (а.с.64-68).

Висновком податкового органу від 08.09.2017 року №212/20-40-13-14 «Про розгляд заперечення на акт від 21.08.2017 року №10390/20-40-13-14-08/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015» висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення. (а.с.61-63)

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 13.09.2017р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування», в загальному розмірі 2479316,20 грн., в тому числі: за податковими зобов'язаннями - 1983452,96 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 495863,24 грн.; (а.с.40, 58, 151)

- від 13.09.2017р. №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування», в загальному розмірі 170,00 грн.; (а.с.41, 60, 152)

- від 13.09.2017р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «військовий збір» в загальному розмірі 187500,00 грн., в тому числі: за податковими зобов'язаннями - 150000,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 37500,00 грн. (а.с.42, 59, 153)

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час проведення перевірки позивача вийшов за межі періоду перевірки та порушив вимоги п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, оскільки здійснив вибіркову перевірку позивача за період, що перевищує 1095 днів та просив надати відомості та документи за межами 1095 днів.

Щодо суті встановленого податковим органом порушення позивачем вимог чинного законодавства, суд першої інстанції відмітив, що річним доходом фізичної особи є різні матеріальні блага, котрі були отримані особою протягом звітного податкового періоду та включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому, суд першої інстанції вказав на достовірне встановлення факту укладання договору дарування позивачем саме із родичами першого ступеня споріднення та його виконання сторонами, що підтверджується судовим рішенням по іншій справі, і, як наслідок, оподаткування отриманого доходу в такому разі за нульовою ставкою та звільнення від оподаткування військовим збором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи висновки податкового органу за результатами проведеної перевірки позивача полягають у невідповідності між задекларованими витратами позивача та одержаними ним доходами за період 1998-2015 роки, різниця між якими склала 10000000,00 грн.

Відповідно до п.п.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно із п.п.14.1.55 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Положеннями п.22.1 ст.22 та п.23.1, 23.2 ст.23 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування.

База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання.

База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

В свою чергу, відповідно до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є: 163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; 163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); 163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно із п.п.164.1.1, 164.1.3 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, ГУ ДС у Харківській області відповідно до наявної податкової інформації та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків, в акті перевірки (а.с.26, 84) було вказано про отримання позивачем за період з 01.01.1998 року по 31.12.2015 року суми доходів (без врахування доходів від підприємницької діяльності) в розмірі сукупного виплаченого доходу за вказані роки в сумі 27194653,72 грн., до якого входять доходи, отримані у вигляді заробітної плати, дивідендів та роялті, продажу (обміну) рухомого майна, соціальних виплат, матеріальної допомоги та інші доходи (а.с.28, 86).

В той же час, податковим органом в акті перевірки зазначено, що за результатами перевірки правильності і визначення загального річного оподатковуваного доходу за період 1998-2015 року встановлено отримання ОСОБА_4 доходу в розмірі 37194653,72 грн.

Враховуючи вказане, 10000000,00 грн. є різницею між даними платника податків та даними акту перевірки (27194653,72 грн. та 37194653,72 грн.), яка була визнана відповідачем сумою, на яку позивачем було занижено оподатковуваний дохід за 2015 рік, котрий є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором (а.с.37, 95).

ГУ ДФС у Харківській області посилається на те, що в ході дослідження податкової інформації та інформації, розміщеної на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (електронна декларація за 2015 рік), Верховної ради України (декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік), встановлено отримання ОСОБА_4 подарунку у грошовій формі саме у розмірі 10000000,00 грн. (десять мільйонів гривень) (а.с.33-37, 91-94).

Будь-яка інша інформація щодо отримання позивачем доходу в такому розмірі з інших джерел, як в акті перевірки, так і в інших матеріалах справи відсутня.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що дана сума грошових коштів отримана позивачем саме як подарунок.

Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2017 р. по справі № 638/2304/17 року (а.с. 154-158) 18.12.2015 року між батьком позивача ОСОБА_4 (дарувальник), з письмової згоди його дружини ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_4 (обдаровуваний) був укладений письмовий договір дарування грошових коштів в сумі 10000000 грн. За умовами даного договору дарувальник свідчить, що дійсно є власником грошових коштів та не має обмежень щодо свого права розпорядження грошовими коштами. Прийняття обдаровуваним примірника даного договору є прийняттям дарунка. Сторонами також було підтверджено, що договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності з їх справжньою волею, без будь-якого тиску, обману, не є результатом впливу тяжких обставин, в повній мірі відповідає їх бажанням настання правових наслідків, що створюються даним договором.

Крім того, під час укладення вказаного договору дарування сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, про що зазначено в тексті договору, та відповідності до приписів ст. 203 Цивільного кодексу України додержано всі загальні вимоги, які є необхідним для чинності правочину, а також договір посвідчено підписами сторін.

В момент укладання договору, а саме 18.12.2015, відбулося повне виконання умов договору дарування, а саме передача дарувальником обдаровуваному та прийняття останнім дарунку - зазначеної в договорі грошової суми.

Відповідно до ч.ч.1 та 4 ст.209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Згідно із ч.5 ст.719 Цивільного кодексу України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В той же час, положеннями ч.ч.1 та 2 ст.219 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Судовим рішенням встановлено, що вказаний договір дарування сторонами було укладено саме 18.12.2015 р. в письмовій формі, проте одночасно не було нотаріально посвідчено, оскільки сторони досягли згоди щодо здійснення нотаріального посвідчення даного договору в подальшому після новорічних свят у строк до 1 лютого 2016 року.

Однак, 21.01.2016 року ОСОБА_4 помер, у зв'язку з чим договір нотаріально не був посвідчений.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2017 р. по справі № 638/2304/17 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування грошових коштів від 18.12.2015 недійсним. При цьому, в даному судовому рішенні вказано, що недотримання сторонами договору вимог ч.5 ст.719 Цивільного кодексу України щодо нотаріального посвідчення укладеного договору дарування було обумовлено об'єктивними, непереборними причинами, які не залежали від волі сторін, так як дарувальник ОСОБА_4 раптово помер. (а.с.69-73, 154-158)

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2017 р. по справі № 638/2304/17 року набрало законної сили.

Відповідно до ч.ч.4 та 5 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2017 р. по справі № 638/2304/17 року вищевказаний договір дарування було визнано дійсним.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про недійсність вказаного договору дарування, ГУ ДС у Харківській області не було надано будь-яких доказів щодо визнання його недійсним.

Як свідчать матеріали справи ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року було відмовлено ГУ ДФС у Харківській області у прийнятті апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2017 р. по справі № 638/2304/17 року.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Так, серед іншого положеннями п.п.164.2.10 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Приписами ст. 165 Податкового кодексу України визначено перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу. Відповідно до п.п.165.1.15 п.165.1 даної статті Кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: кошти або майно (майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг), отримані платниками податку як дарунок з урахуванням положень цього розділу.

Відповідно до п.174.6 ст.174 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору дарування, тобто до 01.01.2016 року) кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Положеннями п.п. «ґ» п.174.1 ст.174 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору дарування, тобто до 01.01.2016 року) передбачено, що готівка або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця, відкритих у банківських і небанківських фінансових установах, у тому числі депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю є об'єктами спадщини платника податку.

Згідно із п.п. «а» 174.2.1 п. 174.2 ст.174 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору дарування, тобто до 01.01.2016 року) за нульовою ставкою оподатковуються об'єкти спадщини, в тому числі, вартість власності, що успадковується членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Відповідно до п.174.3 ст.174 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору дарування, тобто до 01.01.2016 року) особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов'язані сплатити податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини.

Відповідно до п.п.1.7 п.16-1 Підрозділу 10. Інші перехідні положення Розділу ХХ Податкового кодексу України звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем було укладено договір дарування із родичем першого ступеня споріднення, такий дохід оподатковується за нульовою ставкою оподаткування та, відповідно, не зазначається у річній податковій декларації, а тому висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства не є обгрунтованими.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач в порушення п. 2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 р. № 395 під час проведення перевірки позивача, результати якої були оформлені актом від 21.08.2017 року №10390/20-40-13-14-08/НОМЕР_1 та на підставі якого були складені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вийшов за межі періоду перевірки.

Згідно до наказу ГУ ДФС у Харківській області № 3340 від 20.07.2017 р., на підставі якого було проведено перевірку, визначено період, що перевіряється, а саме - з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. Такий самий період перевірки вказаний і у назві та вступній частині акту перевірки.

Однак, згідно акту, фактично контролюючий орган під час проведення перевірки та складення акту перевірки виходив із відомостей про майно та доходи позивача, які були отримані поза межами періоду, що перевірявся а саме з 1998 по 2015 рік.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із ч.ч.1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказане колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача - відсутні.

Приймаючи до уваги, що суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовляє, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.2,241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2017р. по справі № 820/4312/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 березня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.І. Старосуд М.М. Яковенко