Справа № 826/6071/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року 13:40 № 826/6071/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Семеняк А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства Національної компанії "Надра України"

"Західукргеологія"

до Державної служби геології та надр України

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії.

за участю представників сторін:

представник позивача: Єлєніна С.М.

представник відповідача: Смиченко В.В.

Відповідно до частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 31.01.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Дочірнього підприємства Національної компанії "Надра України" "Західукргеологія" (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби геології та надр України (надалі - Відповідач), в якому просив суд: визнати протиправною відмову Державної служби геології та надр України у продовженні терміну дії спеціального дозволу на користування надрами № 2796 від 07.06.2006 року викладеному у листі вих. №22106/13/12-16 від 30.11.2016р.; зобов'язати Державну службу геології та надр України продовжити термін дії спеціального дозволу на користування надрами № 2796 від 07.06.2006 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2017 р. відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем в порушення вимог законодавства відмовлено Товариству в продовжені дії спеціального дозволу на користування надрами, чим грубо порушивши права Позивача на користування надрами. Крім того, Позивач зазначає, що у відповідності до Довідок наданих податковою службою у Товариства відсутня заборгованість по сплаті податків.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник Відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень Відповідач зазначає, що у Товариства наявна заборгованість у розмірі 8,48 грн, що в свою чергу у відповідності до п. 15 Порядку №615 і стало підставою для відмови у продовженні дії спеціального дозволу.

В судовому засіданні представник Відповідача наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, що Дочірньому підприємству Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» видано спеціальним дозволом на користування надрами Міжрічинської площі №2796 від 13.12.2011 року, з строк дії спеціального дозволу продовжено до 07.06.2016 року.

Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» 29.08.2016 р. скеровано на адресу Державної служби геології та надр України (надалі - Держгеонадра України) заяву за вих. № 01-1138/05 з додатками для подовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами від 07 червня 2006 року № 2796 з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно - промислової розробки вуглеводні Міжрічинської площі у Івано - Франківській області.

Листом від 30.11.2016 р. № 22106/13/12-16 (вх. № 6/258 від 06 грудня 2016 року) Держгеонадра України повідомили ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», що відповідно до інформації Державної фіскальної служби станом на 01.09.2016 року у ДГІ НАК «Надра України» «Західукргеологія» наявний податковий борг у сумі 8,48 грн., а тому у продовженні строку дії спеціального дозволу на користування надрами від 07 червня 2006 року № 2796 з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно - промислової розробки вуглеводні Міжрічинської площі в Івано - Франківській області ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» відмовлено на підставі пункту 15 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615.

Позивач вважає, що Відповідачем всупереч вимогам законодавства неправомірно відмовлено у наданні спеціального дозволу, що стало підставою для звернення Позивача до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнати протиправною відмову Державної служби геології та надр України у продовженні терміну дії спеціального дозволу на користування надрами № 2796 від 07.06.2006 року викладеному у листі вих. №22106/13/12-16 від 30.11.2016р., Суд зазначає наступне.

Згідно статті 1 Кодексу України «Про надра» надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Надра надаються у користування для, крім іншого, видобування корисних копалин (стаття 14 Кодексу України «Про надра»).

За приписами статті 11 Кодексу України «Про надра» державне управління у галузі геологічного вивчення, використання і охорони надр здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, органи влади Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування відповідно до законодавства України.

За змістом пункту 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 6.04.2011 року № 391/2011, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України, який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр є Державна служба геології та надр України (Держгеонадра України).

Відповідно до ст. 1 Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» №2806-ІV від 6 вересня 2005 року (надалі - Закон №2806-ІV) дозвільна (погоджувальна) процедура - сукупність дій, що здійснюються адміністраторами та дозвільними органами під час проведення погодження (розгляду), оформлення, надання висновків тощо, які передують отриманню документа дозвільного характеру.

Згідно частини 1 статті 4 Закон №2806-ІV, виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру; платність або безоплатність видачі (переоформлення, видачі дубліката, анулювання) документа дозвільного характеру; строк видачі або надання письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру; строк дії документа дозвільного характеру або необмеженість строку дії такого документа; перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності; перелік та вимоги до документів, які суб'єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру.

Питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначає процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін, врегульовані Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 р. № 615 (надалі - Порядок №615 в редакції станом на серпень 2016 р.).

Відповідно до п. 3 Порядку №615, на кожний вид користування надрами в межах конкретної ділянки надається окремий дозвіл. Одному заявникові може надаватися дозвіл на видобування одного виду корисних копалин з кількох близько розташованих родовищ, якщо доцільність їх спільної розробки підтверджується відповідним рішенням Державної комісії України по запасах корисних копалин (далі - ДКЗ). У межах однієї ділянки надр можуть проводитися роботи з геологічного вивчення та видобування різних за видом корисних копалин за кількома дозволами. При цьому в угоді на користування надрами визначаються просторові межі кожного виду корисної копалини. Використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, здійснюється надрокористувачами у порядку, встановленому законодавством.

Абзацом 6 п. 14 Порядку №615 встановлено, що для продовження строку дії дозволу надрокористувач подає ті ж документи, що і для отримання дозволу без проведення аукціону.

Для отримання дозволу без проведення аукціону заявник подає заяву разом з документами, зазначеними у додатку 1. У заяві зазначаються назва і місцезнаходження ділянки надр, вид корисних копалин, відомості про заявника (найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ юридичної особи або прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця чи серія та номер паспорта такої особи (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, а також підстава надання дозволу згідно з п. 8 цього Порядку.

Згідно п. 8 Порядку №615, без проведення аукціону дозвіл надається у разі, зокрема, геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення або видобування корисних копалин, якщо відповідно до законодавства заявник є власником цілісного майнового комплексу, побудованого (реконструйованого) з метою видобування та переробки корисних копалин з ділянки надр, на користування якою надається дозвіл, або такий майновий комплекс надано надрокористувачу в оренду (концесію).

Рішення про надання дозволу без проведення аукціону приймається протягом 60 днів (для вугільних шахт, які відповідно до законодавства вважаються малими, - протягом 30 днів) після надходження заяви разом із зазначеними документами у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачу був наданий спеціальний дозвіл на користування надрами Міжрічинської площі №2796, строк дії спеціального дозволу продовжено на 5 (п'ять) років до 07.06.2016 року.

Позивачем 29.08.2016 року надіслано на адресу Державної служби геології та надр України заяву вих. № 01-1138/05 від 29 серпня 2016 року з додатками для продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами від 07 червня 2006 року №2796 з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно - промислової розробки вуглеводні Міжрічинської площі у Івано - Франківській області.

Положеннями частини 5 стаття 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" передбачено, що підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є: подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру. Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру. Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Тобто, вказаними вище законами встановлено, що підстави для зупинення, відмови у видачі документа дозвільного характеру (до якого належить спеціальний дозвіл на користування надрами) визначені виключно у законах України. При цьому, розширеному тлумаченню термін "за підставами, не передбаченими законами" не підлягає.

Відповідач в запереченнях на позовну заяву зазначає, що підставою для відмови Позивачу в продовженні строку дії дозволу слугувало наявність податкового боргу в розмірі 8,48 грн., згідно п. 15 Порядку №615.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться Довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, що контролюються органами ДФС станом на 02 лютого 2017 р. за № 1316/13-04-07-02-38 від 02 лютого 2017 року; № 9861/13-04-20-00-38 від 22 серпня 2016 року та № 11119/13-04-20-00-38 від 16 вересня 2016 року, в яких зазначено, що Позивача заборгованість з податків та зборів що контролюються органами ДФС відсутня.

Крім того, Суд звертає увагу, що сума заборгованості з податків в розмірі 8,48 грн. є незначною, а отже в даному випадку Відповідачем безпідставно прийнято рішення про відмову в продовженні дії спеціального дозволу.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 року № 277 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 594 і 615, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (надалі - Постанова № 277) внесені зміни, зокрема, до п. п. 15, 19, 22 Порядку № 615 та до п. 10 Порядку № 594.

З урахуванням Постанови №277 пункт 15 Постанови №615 викладено в новій редакції, що Надрокористувачеві відмовляється у продовженні строку дії дозволу у разі: невиконання ним умов користування надрами, передбачених дозволом або відповідною угодою; прийняття органом місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами рішення про обмеження користування надрами відповідно до законодавства; подання заявником документів не в повному обсязі; виявлення у поданих документах недостовірних даних; невідповідності документів, поданих заявником, вимогам пункту 14 цього Порядку; наявності інформації від правоохоронних органів та суб'єктів фінансового моніторингу, що заявник здійснює фінансування тероризму в Україні; наявності у заявника боргу із сплати загальнодержавних податків та зборів станом на останній звітний період; відмови Мінприроди у погодженні продовження строку дії дозволу; невиконання програми робіт на ділянках надр, на користування якими заявнику вже надано дозвіл, виявлення порушень правил користування надрами на таких ділянках, що зафіксовано в актах перевірок, приписах або розпорядженнях відповідних органів у сфері надрокористування до моменту їх усунення, крім випадків визнання таких приписів або розпоряджень недійсними або дію яких зупинено згідно з рішенням суду.

Суд звертає увагу, що Постанова №277 є підзаконним нормативно-правовим актом, а отже не може встановлювати нові, відмінні від визначених законами підстав для відмови в продовженні строку дії спеціального дозволу.

Так, Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року по справі №826/15532/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року, позовні вимоги задоволено в повному обсязі (надалі - Рішення суду по справі №826/15532/16).

Рішенням суду по справі №826/15532/16 визнано незаконною та скасовано Постанову Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. № 594 і 615, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" № 277 від 06 квітня 2016 року в частині внесення змін до пункту 10 Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 594 в частині слів "наявності у претендента боргу із сплати податків та загальнообов'язкових платежів станом на останній звітний період"; визнано незаконною та скасовано Постанову Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. № 594 і 615, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" № 277 від 06 квітня 2016 року в частині внесення змін до: пункту 15 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615 в частині слів "наявності в заявника боргу із сплати загальнодержавних податків та зборів станом на останній звітний період"; пункту 19 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615, в частині слів "наявність у заявника боргу із сплати загальнодержавних податків та зборів станом на останній звітний період"; пункту 22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615, в частині слів " 3) наявності заборгованості із сплати загальнодержавних податків та зборів"; зобов'язати Кабінет Міністрів України невідкладно опублікувати резолютивну частину даної постанови у виданні, в якому було офіційно оприлюднено Постанову Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 277 "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №594 і 615, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", після набрання вказаною постановою законної сили.

Суд звертає увагу, що Рішенням суду по справі №826/15532/16 встановлено, що розширення Постановою №277 переліку підстав для відмови у продовження строку дії спеціальних дозволів, зупинення їх чи відмови у видачі останніх шляхом внесення змін до Порядку №615 та Порядку №594 без законодавчого закріплення таких підстав здійснено КМ України поза межами правової системи координат, наслідком чого є визнання такого нормативного акту незаконним та скасування в частині внесення відповідних змін.

У відповідності до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Абзацом 3 пункту 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» № 7 від 20.05.2013 року передбачено, що скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Враховуючи, що судовим рішенням скасовано пункт 15 Порядку № 615 в частині можливості відмовити в продовженні строку дії спеціального дозволу в разі наявності у надрокористувача податкової заборгованості визнано незаконним та скасовано, яке набрало законної сили, то й посилання Держгеонадра на відповідний пункт в якості підстави для повернення документів Позивачу є протиправним.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправною відмову Державної служби геології та надр України у продовженні терміну дії спеціального дозволу на користування надрами № 2796 від 07.06.2006 року викладеному у листі вих. №22106/13/12-16 від 30.11.2016р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Державну службу геології та надр України продовжити термін дії спеціального дозволу на користування надрами № 2796 від 07.06.2006 року, Суд зазначає наступне.

В запереченнях на позовну заяву Відповідач зазначає, що вчинення дій з видачі (продовженні дії) спеціального дозволу відносить виключно до повноважень суб'єкта владних органів, а тому суд не вправі зобов'язувати Відповідач вчиняти дані дії, Суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав.

Водночас Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Обрана Судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, Суд застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем протиправно прийнято рішення про відмову Позивачу у продовженні терміну дії спеціального дозволу на користування надрами № 2796 від 07.06.2006 року викладеному у листі вих. №22106/13/12-16 від 30.11.2016р. при цьому не враховано всіх обставин справи та для уникнення в майбутньому вчинення протиправних дій, Суд вважає, що в даному випадку суд наділений право зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

При цьому Суд враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 (справа №21-1465а15), згідно якої спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що Відповідачем не доведено правомірність вчинення своїх дій, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо зобов'язати Державну службу геології та надр України продовжити термін дії спеціального дозволу на користування надрами № 2796 від 07.06.2006 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Дочірнього підприємства Національної компанії "Надра України" "Західукргеологія" (адреса: 79000, м. Львів, пл. Міцкевича, 8; ) задовольнити повністю.

2. Визнання протиправною відмову Державної служби геології та надр України у продовженні терміну дії спеціального дозволу на користування надрами № 2796 від 07.06.2006 року викладеному у листі вих. №22106/13/12-16 від 30.11.2016р.

3. Зобов'язати Державну службу геології та надр України продовжити термін дії спеціального дозволу на користування надрами № 2796 від 07.06.2006 року.

4. Стягнути з Державної служби геології та надр України за рахунок державних асигнувань на користь Дочірнього підприємства Національної компанії "Надра України" "Західукргеологія" (адреса: 79000, м. Львів, пл. Міцкевича, 8; ) судові витрати у розмірі 1600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук