Справа № 826/241/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/241/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Євробанк" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у справі № 826/241/17 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Євробанк" Кононця В.В., треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ "Комерційний банк "Євробанк" про визнання протиправними дій (рішення), зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

29.12.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича про визнання протиправними дії та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича щодо визнання нікчемним правочину за операцією з розміщення 15 червня 2016 коштів у сумі 135 350,00 на картковому/поточному рахунку № НОМЕР_2, що належить позивачу з призначенням платежу: «Поповнення картрахунку НОМЕР_3 ПІБ ОСОБА_4 ІНН НОМЕР_1», та про зобов'язання надати доповнення до переліків рахунків, зокрема переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ( подати додаткову інформацію про позивача як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування у розмірі 135 350,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не має права на визнання правочину нікчемним, оскільки таке право кореспондується з обов'язком встановити обставини, з яким закон пов'язує нікчемність договору.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 р. позовні вимоги задоволено: визнано протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Євробанк» Кононця В.В. оформлене актом від 16.11.2016 №21 в частині визнання нікчемним правочину щодо поповнення ОСОБА_2 карткового рахунку № НОМЕР_2, зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Євробанк» Кононця В.В. надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки №ZP-006161 від 01.06.2016.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність правових підстав щодо не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому таке рішення Уповноваженої особи суперечить приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є протиправним.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017, як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що за результатами проведеної перевірки правочинів під час тимчасової адміністрації виявлено, що правочин, стороною якого є позивач, є нікчемним з огляду на положення пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внаслідок чого, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законом.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та про законність рішення суду у даній справі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Євробанк» укладено договір від 01.06.2016 №ZP-006161 про відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки, відповідно до якого позивачу відкрито картковий рахунок та надано банківську платіжну картку.

15.06.2016 р. на рахунок позивача було зараховано грошові кошти у сумі 135 350,00 грн. за призначенням платежу: «Поповнення картрахунку НОМЕР_3 ПІБ ОСОБА_4 ІНН НОМЕР_1» (а.с.15).

Рішенням Правління Національного банку України №73-рш від 17.06.2016 «Про віднесення ПАТ «КБ «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1183 від 07.07.2016 продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» з 17.07.2016 до 16.08.2016 включно і повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК». Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» Кононця Вадима Валерійовича.

У зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду рішення №1523 від 16.08.2016 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» Кононцю Вадиму Валерійовичу з 17.08.2016 по 16.08.2018 включно, розпочато процедуру виплати вкладникам гарантованих сум відшкодувань банком -агентом АТ «Таскомбанк» з 19.08.2016 до 30.09.2016.

20.08.2016 на офіційному веб-сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) розміщено оголошення про встановлення адреси для подачі кредиторських вимог ПАТ КБ «Євробанк» такого змісту: «Вимоги кредиторів ПАТ КБ «Євробанк» приймаються протягом 30 днів з дня опублікування оголошення про ліквідацію ПАТ КБ «Євробанк» в газеті «Голос України» №158 (6412). Кредиторські вимоги приймаються за адресою: 01032, м. Київ, б-р Тараса Шевченка, 35».

12.09.2016 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про визнання її кредитором, на що позивач отримала повідомлення Уповноваженої особи Фонду №01-24.2/5861 від 14.09.2016 про тимчасове обмеження рахунку № НОМЕР_2 до виплати коштів з метою проведення перевірки правочину.

В подальшому, листом від 28.11.2016 відповідач повідомив позивача про нікчемність паровичну за операцією з розміщення коштів на картковому рахунку 15.06.2016 на підставі пп. 7 та 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивача не було включено до переліку вкладників ПАТ КБ «Євробанк», що мають право на відшкодування коштів за вкладами у банку за рахунок Фонду.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI) (далі по тексту Закон №4452-VI) встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати цим Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між цим Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно ч. 2 ст.1 Закону №4452-VI метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 17 ч.1 ст.2 Закону №4452-VI встановлено поняття уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Пунктами 3 та 4 вказаної частини визначені поняття: вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст.27 Закону №4452-VI.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 34 Закону №4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України». Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Статтею 37 Закону №4452-VI визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, яка діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду визначається Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860, (надалі - Положення №14).

Стаття 36 Закону №4452-VI визначає наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Статтею 37 Закону №4452-VI передбачені повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, згідно п.4 та п.6 ч.2 ст.37 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду має право, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Стаття 38 Закону №4452-VI встановлює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Частиною 1 цієї статті уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Згідно частини 2 цієї ж статті протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини 4 ст.38 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Тобто, за наявності підстав, з якими законодавець пов'язує нікчемність правочину (ч. 3 ст. 78 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ч. 3 п. 1. 20 Глави III Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку), кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке (які) він отримав від такого банку.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, апелянт посилається на п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, за яким правочини (в тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (в тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

При цьому, Уповноважена особа Фонду стверджує, що правочин був вчинений виключно з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд здійснюватиме за рахунок державних коштів.

На спростування цього, колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в статті 228 Цивільного кодексу України, за змістом частини першої якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Чинним законодавством визначено, що Уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Разом з тим, зі змісту наведених норм, таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину очевидно недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

Таким чином, за обставин відсутності у розпорядчому рішенні посилань на передбачені Законом підстави визнання правочину нікчемним, таке рішення суб'єкта владних повноваження не є обґрунтованим.

Така правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 24.12.2015 №К/800/24004/15.

Отже, доводи відповідача, викладені в повідомлені щодо нікчемності перерахунку коштів є безпідставними.

Крім того, посилання апелянта на постанову НБ України №73-рш від 17.06.2016 ПАТ КБ «Євробанк» «Про віднесення ПАТ «КБ «Євробанк» до категорії неплатоспроможних є безпідставними, оскільки таке рішення НБ України є банківською таємницею ( ч. 3 ст. 75 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), а тому позивач не міг і не повинен був знати про його зміст.

Факт надходження коштів на рахунок позивача підтверджується квитанцією № 23991 від 15.06.2016 року (а.с.15), отже зарахування коштів за договором відбулось до 17.06.2016 р. дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено правомірність прийнятого ним рішення.

Відповідачем також не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Статтею 1062 Цивільного кодексу України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд зазначає, що Закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником.

Крім того, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідного судового рішення про визнання недійсним вказаного договору банківського вкладу, матеріали справи не містять, а про існування таких судових рішень ні суду, ні сторонам не відомо.

Таким чином, в матеріалах справи у наявності належні та допустимі докази щодо підтвердження внесення позивачем коштів до банку, як то було визначено сторонами банківського договору, внаслідок чого сума вкладу підлягає поверненню.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частинами 1, 2 та 3 статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що всі наведені апелянтом аргументи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено правомірність його дій, всі наведені апелянтом аргументи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, судом першої інстанції правильно встановлені обставини у справі, постанову прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Повний текст постанови виготовлено 03.03.2018 р.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Євробанк" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у справі № 826/241/17 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Євробанк" Кононця В.В., треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ "Комерційний банк "Євробанк" про визнання протиправними дій (рішення), зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.