Справа № 826/5853/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2018 року № 826/5853/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію АТ «Ерде банк» Караченцева Артема Юрійовича

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва

Головного територіального управління юстиції у місті Києві

третя особа Приватне акціонерне товариство «Граве Україна страхування життя»

про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Ерде банк» Караченцева Артема Юрійовича (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - Відповідач), третя особа - Приватне акціонерне товариство «Граве Україна страхування життя», в якому просить суд: визнати дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 31.03.2017 року ВП №53231545 протиправними та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 31.03.2017 року ВП №53231545, винесену старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчуком Костянтином Петровичем; визнати дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 31.03.2017 року ВП№53231545 протиправними та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 31.03.2017 року ВП№53231545, винесену старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчуком Костянтином Петровичем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 22.05.2017 р., відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання.

В судове засідання 19.09.2017 р. не з'явився представник Позивача, розгляд справи відкладено на 06.11.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що спірні постанови суперечать ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», розміри сум стягнень за спірними постановами є необґрунтованими та безпідставними, надіслані на адресу Позивача вказані постанови з порушенням встановленого законом строку.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

В матеріалах містяться письмові заперечення на позовну заяву наданих Відповідачем, в яких останній заперечує проти задоволення позовних вимог, при цьому зазначивши, що спірні постанови винесені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», мають всі необхідні реквізити, розмір встановлених сум виконавчого збору та виплат виконавчого провадження є підтвердженими та обґрунтованими.

Представник третьої особи проти позову заперечував, вказавши, що оскаржувані постанови прийнято у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні 06.11.2017 р. Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України (в редакції станом на листопад 2017 р.).

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходить на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчуком Костянтином Петровичем винесено Постанову 10.01.2017 року про відкриття виконавчого провадження №53231545 щодо виконання виконавчого листа №826/10834/14 від 12.08.2016 року.

Крім того, Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчуком Костянтином Петровичем винесено Постанову від 31.03.2017 року у ВП №53231545 стягнуто з боржника (Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Ерде банк» Караченцева Артема Юрійовича) витрати виконавчого провадження у розмірі 340,30 грн.

Також, Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчуком Костянтином Петровичем винесено Постанову від 31.03.2017 року у ВП №53231545 з боржника (Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Ерде банк» Караченцева Артема Юрійовича) стягнути виконавчий збір у розмірі 12800,00 грн.

Одночасно, Відповідачем прийнято постанову від 31.03.2017 року у ВП №53231545 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає, що спірні рішення прийняті з порушенням вимог законодавства, а тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 зазначеного Закону примусовому виконанню підлягають рішення, у тому числі на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» наведено підстави для закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до певних видів відповідальності за невиконання рішення у добровільному порядку та порушення обов'язків, що покладаються на осіб, які беруть участь у виконавчому процесі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її добровільного невиконання, виконується примусово в установленому Законом порядку шляхом накладення стягнення на заробітну плату, інші види доходів боржника чи на його майно. Здійснення витрат по виконанню теж пов'язане з примусовим (не добровільним) виконанням.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, виходячи із системного аналізу зазначеної норми закону, державний виконавець може винести постанову про стягнення виконавчого збору, зокрема, якщо у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону не було стягнуто з боржника виконавчий збір, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Згідно з п. 1, 2 розділу VI зазначеної інструкції фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №554.

Витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 визначено види та розміри витрат виконавчого провадження.

Згідно з розділом І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 до витрат виконавчого провадження належать, зокрема, витрати на виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари), пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку), плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Положеннями розділу ІІ Видів та розмірів витрат виконавчого провадження передбачено, що розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Згідно з розрахунком витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, що зазначений у постанові ВП №53231545 від 31.03.2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, встановлено за наступне: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 51,00 грн., конверт формату А5 1,70 грн. * 9 шт. =15,30 грн., поштові марки - 72,00 грн., аркуші формату А4 3,00 грн. * 28 = 84,00 грн., витрати на друк листів на принтері 3,50 грн. * 28 = 98,00 грн., канцтовари - 20,00 грн.

У відповідності до наказу Міністерства юстиції України №3917/5 від 29.12.2016 «Про встановлення розмірів плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями» з 05.01.2017 р. плата за користування системою становить 51,00 грн. за кожне відкрите виконавче провадження.

Види і розмір витрат виконавчого провадження встановлено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження», а тому посилання Позивача на наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є МУЮ та порядку відшкодування цих витрат» не беруться до уваги.

Таким чином, до розрахунку витрат виконавчого провадження включені види та розмір витрат, які передбачені чинними нормативно-правовими актами.

Окрім цього, Суд зазначає, що спірні постанови містять всі реквізити та відомості для ідентифікації боржника, зокрема, адресу боржника, ПІП особи, яка видала постанови, номер рішення, згідно з яким вони видані, містять строк пред'явлення до виконання, а отже посилання Позивача на невідповідність заповнення даних в спірних рішеннях спростовується матеріалами справи.

В частині посилання Позивача про відсутність РНОКПП чи дати народження боржника слід зазначити, що вони відсутні у виконавчому листі Київського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2016 року №826/10834/14.

Крім цього, Суд звертає увагу на позицію ВАС України викладеною в ухвалі від 07 листопада 2016 року по справі К/800/24568/16 та позицією ВС України викладеною у постанові від 25.06.2014 року по №6-62цс14, де зазначено, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Суд зазначає, що в позові ще наявні посилання на порушення вимог ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", однак вони є також формальними та не мають жодних належних та вагомих доводів та підстав для скасування оскаржуваних постанов.

Крім цього, суд зазначає, що не беруться до уваги посилання Позивача на підставу для скасування оскаржуваних постанов те, що вони були надіслані з порушенням строків на їх відправлення, оскільки відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Також, слід зазначити, що сума виконавчого збору розрахована обґрунтовано з урахуванням встановленого розміру мінімальної заробітної плати в розмірі 3200,00 грн. з січня 2017 року у відповідності до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», оскільки виконавчий лист Київського апеляційного адміністративного суду №826/10834/14 від 12.08.2016 року було передано державному виконавцю 06.01.2017 року. Враховуючи, що наступним робочим днем було 10.01.2017 року, а тому Відповідачем прийнято постанову про відкриття провадження у межах строку, передбаченого ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Підсумовуючи викладене, дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 340,30 грн. від 31.03.2017 року ВП№53231545 та постанова про стягнення виконавчого збору в сумі 12800,00 грн. від 31.03.2017 року ВП№53231545 прийняті в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Ерде банк» Караченцеву Артему Юрійовичу (адреса: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, 146) відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук