Справа № 804/1327/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2018 року Справа № 804/1327/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіної Л.Є.,
секретаря судового засідання - Бутенко П.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариства КБ «Приватбанк» про визнання протиправною та скасування постанови, -
ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариства КБ «Приватбанк», в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження від 04 січня 2018 року № 55466710.
В обґрунтування позову посилався на протиправність оскарженої постанови, яка в порушення вимог ст. 89 Закону України «Про нотаріат», ст. 4, 26 Закону України «Про виконавче провадження», п.7 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» не скріплена печаткою та не містить всіх обовязкових реквізитів, зокрема: ПІБ нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; повне найменування стягувача; строку, за який провадиться стягнення; дати набрання виконавчим написом юридичної сили; строку предявлення виконавчого напису до виконання. На думку позивача, вказані недоліки є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній посилається на відсутність підстав для скасування оскарженої постанови, оскільки виявлені позивачем недоліки усунуті відповідачем з власної ініціативи, про що було винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 05.03.2018 року, яка надіслана на адресу позивача рекомендованою кореспонденцією.
У відповідь на відзив позивач вказав, що постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 05.03.2018 року не може бути взяти до уваги, оскільки вона не виправляє граматичні чи арифметичні помилки, а фактично доповнює оскаржувану постанову новим змістом, що суперечить вимогам абзацу 4 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, надав пояснення, аналогічні доводам позовної заяви та відповіді на відзив. Представник відповідача у задоволенні позовних вимог просив відмовити, заперечуючи проти позову пояснив, що допущені при відкритті виконавчого провадження недоліки усунуті відповідачем з власної ініціативи, а тому підстави для скасування оскарженої постанови відсутні.
Після оголошення перерви у судовому засіданні представники учасників справи не зявились, представник позивача та відповідача заявили клопотання про подальший розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, вказані обставини не перешкоджають розгляду справи по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми законодавства, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.
Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд при вирішенні спору виходить із того, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих написів нотаріусів.
Дії державного виконавця під час прийняття оскарженої постанови за заявою стягувача, на підставі виконавчого напису нотаріусу позивачем не оскаржується.
Фактично, позивач не згоден зі змістом оскарженої постанови, яка на його думку не містить на всіх обовязкових реквізитів, що в свою чергу є підставою для її скасування.
З цього приводу суд зазначає, що частиною 1 статті 4 вищевказаного Закону встановлені вимоги до виконавчого документа, у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувана і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувана та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувана та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувана та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувана та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувана та боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення;
5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;
6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до п.7 Інструкції, постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.
Дослідивши текст оскарженої постанови судом встановлено, що державним виконавцем не зазначено дати набрання виконавчому написі юридичної сили; строку, за який провадиться стягнення, а також зазначено неповне найменування стягувача, хоча у виконавчому документі (напису) міститься повне найменування стягувача, строк, за який проводиться стягнення та дату набрання виконавчого напису юридичної сили.
Статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Для правильної ідентифікації особи стягувача в виконавчому документі (напису) зазначено окрім його повного найменування, як-то код платника податків згідно з ЄДРПОУ, місцезнаходження, а також вказано: строк, за який проводиться стягнення, дату набрання виконавчого напису юридичної сили та інше.
За таких обставин, державний виконавець приймаючі рішення про відкриття виконавчого провадження у сукупності наявних у нього даних та обставин обґрунтовано мав підстави для зазначення повного найменування стягувача, строку, за який проводиться стягнення та дати набрання виконавчого напису юридичної сили.
Проте, на переконання суду, такі помилки у тексті рішення мають формальний характер та не впливають на зміст і суть рішення суб'єкта владних повноважень, не призводять до неоднозначного тлумачення владних приписів цього рішення, об'єктивно не здатні вплинути на права та інтереси особи, а тому не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування рішення суб'єкта владних повноважень.
Також, суд не бере до уваги твердження позивача стосовно того, що на постанові про відкриття виконавчого провадження відсутня печатка органу державної виконавчої служби, оскільки вказаний факт є порушенням п. 7 Інструкції, проте сам по собі не порушує будь-яких прав та інтересів позивача, а отже й не може бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Посилання позивача на відсутність у постанові про відкриття провадження ПІБ нотаріуса, який вчинив виконавчий напис та не зазначення строку пред'явлення виконавчого напису до виконання суд вважає також безпідставними, оскільки вимоги частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», що є спеціальним у цих правовідносинах по відношенню до Закону України «Про нотаріат» таких обовязків не встановлює. Не встановлює таких обовязків і Інструкція з організації примусового виконання рішень.
При цьому, суд позбавлений можливості перевірити правомірність прийнятої відповідачем постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 05.03.2018 року, оскільки вона не була предметом розгляду у цій справі.
Щодо строку звернення позивача до суду суд дійшов висновку про те, що він позивачем не пропущений, оскільки оскаржена постанова направлена позивачу не за місцем його реєстрації, а тому не може вважатись врученою йому особисто саме 30.01.2018 року.
З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки помилки у тексті оскарженого рішення мають формальний характер та не впливають на права та інтереси позивача, а тому не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування рішення суб'єкта владних повноважень.
Керуючись ст. 205, 242-246, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк з його дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_5