Справа № 640/9827/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 640/9827/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова (м. Харків) від 07.11.2017 року (16:43:45 год.) (суддя Садовський К.С.) по справі № 640/9827/17

за позовом ОСОБА_1

до Заступника командира роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної служби у м. Харкові Зізіна Володимира Вікторовича, Інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної служби у м. Харкові Коваля Євгена Володимировича третя особа Управління патрульної служби у м. Харкові Департаменту патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій інспекторів патрульної поліції протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Заступника командира роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної служби у м. Харкові Зізіна Володимира Вікторовича (далі по тексту - відповідач-1, Заступник командира роти № 6 батальйону № 2 УПП у м. Харкові Зізін В.В.), Інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної служби у м. Харкові Коваля Євгена Володимировича (далі по тексту - відповідач-2, Інспектор роти № 6 батальйону № 2 УПП у м. Харкові Коваль Є.В.), третя особа: Управління патрульної служби у м. Харкові Департаменту патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту - УПС у м. Харкові ДПП ГУ НП в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Зізіна Володимира Вікторовича, заступника командира роти № 6 батальйону № 2 УПП у м. Харкові та Коваля Євгена Володимировича, інспектора роти № 6 батальйону № 2 УПП у м. Харкові, які полягають у порушенні та намірі обмежити права ОСОБА_4 без законних на те підстав, а саме за відсутності складу адміністративного правопорушення;

- визнати протиправними дії Зізіна Володимира Вікторовича, заступника командира роти № 6 батальйону № 2 УПП у м. Харкові та Коваля Євгена Володимировича, інспектора роти № 6 батальйону № 2 УПП у м. Харкові, які полягають у вимозі надати документи дозвільного характеру на право здійснення роздрібної торгівлі та вимозі прибрати пересувний елемент вуличної торгівлі (стіл).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року по справі № 640/9827/17 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до заступника командира роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної служби у м. Харкові Зізіна Володимира Вікторовича, інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної служби у м. Харкові Коваля Євгена Володимировича, третя особа Управління патрульної служби у м. Харкові Департаменту патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій інспекторів патрульної поліції протиправними - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року по справі № 640/9827/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на відсутність у відповідачів повноважень на здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та неможливість надання не передбаченого чинним законодавством дозвільного документа, що свідчить про незаконність вимог інспекторів патрульної поліції надати позивачем дозвільні документи на право здійснення торгівлі. Вказує, що твердження відповідачів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення є необґрунтованими, оскільки останніми не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. Зазначає, що у випадку виявлення вчиненого позивачем адміністративного правопорушення інспектор зобов'язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, зазначає, що у зв'язку з відсутністю у позивача документів, що посвідчують її особу, та вичерпанням заходів щодо її ідентифікації, відповідачі були зобов'язані доставити ОСОБА_1 до органу поліції або здійснити адміністративне затримання зі складенням відповідного протоколу. Вказує на порушення інcпекторами патрульної поліції чинного законодавства при застосуванні превентивних заходів, зокрема нагрудних відеокамер. З огляду на викладене, вважає, що відповідачі діяли не у межах наданих повноважень та не у відповідності до чинного законодавства України.

Представник третьої особи, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року по справі № 640/9827/17 - залишити без змін.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи неприбуття жодного з учасників справи в судове засідання, хоча вони були належним повідомлені про дату, час і місце судового засідання, можливість вирішити справу на підставі наявних доказів, колегія суддів, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 28 травня 2017 року ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю продовольчими товарами, а саме ягодами (полуницями), з використанням пересувного елементу вуличної торгівлі (стола), розміщеного на об'єкті благоустрою - тротуарі, біля перехрестя вулиць Пермської та Бирюківської в м. Харкові.

У зв'язку з наявністю в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП України - порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, Заступник командира роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної служби у м. Харкові Зізін Володимир Вікторович, Інспектор роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної служби у м. Харкові Коваль Євген Володимирович намагались встановити особу продавця полуниці, однак на неодноразові їх прохання надати документи, що посвідчують особу, ОСОБА_1 останніх надано не було.

Оскільки встановити особу позивача 28.05.2017 року не вдалось, відповідачами було прийнято рішення не складати адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1

Не погоджуючись з зазначеними діями відповідачів, позивач звернувся з даним позовом про визнання останніх протиправними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії вчинено на підставі та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Так, положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

За приписами статті 30 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

За змістом статті 31 вказаного Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема в разі якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Одним із заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення є адміністративне затримання, яке застосовується, зокрема, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи (ст. 260-262 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відмовився від надання поліцейським документів, які посвідчують його особу, а тому відповідачі мали підстави для його затримання.

Однак, колегія суддів зауважує, що адміністративне затримання є правом, а не обов'язком посадових осіб органів Національної поліції, а тому доводи позивача про невикористання поліцейськими можливості затримання ОСОБА_1 в поліцію, передбаченої КУпАП, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Доводи позивача про можливість доставлення позивача в поліцію, передбаченої ст. 259 КУпАП України, колегія суддів також відхиляє, з огляду на відсутність наміру складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про порушення інcпекторами патрульної поліції чинного законодавства при застосуванні превентивних заходів, зокрема нагрудних відеокамер, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Питання щодо використання нагрудних відеокамер прямо регулюється «Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №100 від 03.02.2016 року.

Так, відповідно до п.3.1 наведеної Інструкції, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції здійснюється на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 3.3 Інструкції передбачено, що нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись в режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно - при оформленні дорожньо-транспортної пригоди, - при перевірці документів, - при арешті або затриманні особи, - при поверхневому огляді, - при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї, - при наданні допомоги особам, - у випадках, коли усвідомлення особою факту відео фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Пунктом 3.5 Інструкції встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинне бути записане безперервно.

З урахуванням наведених норм законодавства, колегія суддів вважає, що використання нагрудної камери є законодавчо встановленим обов'язком поліцейського, закріпленим ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», яка не передбачає виключень щодо можливості спілкування з поліцейськими без застосування нагрудної відеокамери.

Крім того, колегія суддів зауважує, що використання нагрудної камери поліцейськими здійснюється насамперед з метою запобігання вчинення порушень законодавства саме працівниками органів Національної поліції України.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, протокол про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Посилання позивача на те, що поліцейські зобов'язані були скласти протокол про адміністративне правопорушення є також безпідставними, оскільки таке рішення поліцейський приймає на власний розсуд.

Також слід зауважити, що твердження позивача про те, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відповідачами щодо ОСОБА_1 не складались.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідачі діяли на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.249, 311, 315, 316, 317, 321, 325, 326, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 по справі № 640/9827/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова С.В. Дюкарєва