Справа № 804/1215/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2018 року Справа № 804/1215/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: В.В. Ількова,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради по забезпеченню своєчасного виконання звернення від 22.11.2017 року за вх. №01-04/852 ОСОБА_1 в порядку встановленого приписами ст. 20 Закону України Про звернення громадян;
- визнати протиправними дії Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради, що виразилися у ненаданні своєчасної повної та обґрунтованої відповіді на звернення від 22.11.2017 року за вх. № 01-04/852 ОСОБА_1, що є порушенням вимог ст. 20 Закону України Про звернення громадян;
- визнати порушення Комунальним вищим навчальним закладом Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради щодо ОСОБА_1, ч.1 ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобовязання Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_1 відповідь на звернення від 22.11.2017 року за вх. № 01-04/851, відповідно до ч.1 п.1 ст. 263 та ч.1 п.7 ст. 371 КАС;
- постановити окрему ухвалу, в якій визначити порушення з боку відповідача обовязку визначених Законом України «Про звернення громадян» та про викладене в окремій ухвалі порушення довести до відома Дніпропетровської обласної ради;
- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
У обґрунтування позову зазначено, що позивач звернулася до Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради із заявою від 22.11.2017 року про надання комунальним закладом відповіді з певних питань і про вжиті закладом заходів на цю заяву, у визначений законом строк згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Факт отримання відповідачем заяви підтверджено вх. № 01-04/852 від 22.11.2017 року на заяві із актом, як додатком до цієї заяви зареєстрованим за вх. № 01-04/853 від 22.11.2017 року. Проте, на день подання цього позову, відповіді на вищевказану заяву відповідач не надав, тому позивач звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 року було звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 02.03.2018 року.
02.03.2018 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем 22.11.2017 року було подано через канцелярію відповідача заяву про поновлення її на роботі 01-04/852 та акт 01-04/853. Таким чином, вважають, що позивач звернулася до відповідача із заявою про поновлення на роботі №01-04/852 від 22.11.2017 року, саме як до сторони у цивільній справі в порядку виконання рішення, а не із заявою відповідно до Закону України «Про звернення громадян». З урахуванням зазначеного, вважають, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
22.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради із заявою № 01-04/852 щодо розяснення їй про вжиті заходи комунальним закладом стосовно виконання заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.10.2017 року щодо поновлення її на роботі, посилаючись на Закон України «Про звернення громадян» (а.с.6).
Також, до вказаної заяви було долучено акт від 22.11.2017 року за № 01-04/853, складений позивачем щодо недопуску її до роботи, шо є порушенням її прав, оскільки за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2017 року у справі № 200/259/17 ОСОБА_1 було поновлено на роботі (а.с.7).
Станом на день подання цього позову, 13.02.2018 року, відповіді Комунальним вищим навчальним закладом Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради на звернення позивача від 22.11.2017 року за вх. № 01-04/852 надано не було, у звязку із чим позивач звернулася до суду.
Досліджуючи матеріали справи, суд встановив таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996р. забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною 1 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Стаття 7 Закону України Про звернення громадян визначає, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обовязковому прийняттю та розгляду.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України "Про звернення громадян").
Згідно із приписами ст. 5 Закону України "Про звернення громадян", звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.
У статті 8 Закону України "Про звернення громадян" міститься вичерпний перелік випадків коли звернення не розглядається, а саме звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.
Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
Статтею 15 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із приписами ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги, а також вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

У відповідності до вимог статті частини 1 статті 19 Закону України "Про звернення громадян", на органи державної влади покладено обов'язок в межах своїх повноважень:

-об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

-у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

-на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

-скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

-забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

-письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

-вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

-у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

-не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

-особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування" від 07 лютого 2008 року №109/2008 постановлено Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов'язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України "Про звернення громадян", упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз'яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; з'ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків щодо розгляду звернень громадян.

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Матеріалами справи встановлено, що 22.11.2017 року позивач звернулася до Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради із заявою № 01-04/852 щодо надання їй розяснення про вжиття заходів комунальним закладом стосовно виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2017 року щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі, посилаючись у своїй заяві на Закон України «Про звернення громадян» (а.с.6).

До вказаної заяви було додано акт за № 01-04/853 від 22.11.2017 року, який складено позивачем, щодо недопуску її до роботи (а.с.7).

Відтак, матеріалами справи встановлено, що Комунальним вищим навчальним закладом Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради з недотриманням вищевказаних норм не було вжито заходів, щодо розгляду заяви (звернення) позивача та надання на вказану заяву (звернення) відповіді.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню в частині визнання протиправними дії Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради, що виразилися у ненаданні відповіді на звернення від 22.11.2017 року за вх. № 01-04/852 ОСОБА_1.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заявлені вимоги позивача про визнання порушення Комунальним вищим навчальним закладом Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради щодо ОСОБА_1, ч.1 ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року та зобовязання Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_1 відповідь на заяву від 22.11.2017 року за вх. № 01-04/852 в термін і обсяги, визначених Законом України Про звернення громадян на адресу: Набережна Перемоги, 134АДРЕСА_1, м. Дніпро, 49106 є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Щодо позовних вимог щодо допуску до негайного виконання рішення суду в частині зобовязання Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_1 відповідь на звернення від 22.11.2017 року за вх. № 01-04/851, відповідно до ч.1 п.1 ст. 263 та ч.1 п.7 ст. 371 КАС, слід зазначити про таке.

Статтею 371 КАС України визначено перелік категорій справ, рішення в яких можуть виконуватися негайно. Спір у даній справі виник з приводу не розгляду клопотання (звернення) позивача у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Однак, звернення до негайного виконання рішень у цій категорії справ Кодексом адміністративного судочинства не передбачено.

Щодо позовних вимог позивача про постановлення окремої ухвали, слід зазначити про таке.

Згідно із ст.249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Вказана норма закону дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Окрема ухвала є реакцією на ті порушення, що не усуваються судовим рішенням, а також на причини й умови вчинення порушень для запобігання їх повторенню.

Більш того, суд звертає увагу позивача на те, що винесення окремої ухвали є правом суду, а не його обовязком.

Таким чином, у даному випадку суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не було доведено правомірності своїх дій щодо не надання відповіді на звернення позивача від 22.11.2017 року за вх. № 01-04/852.

Таким чином, суд приходить до висновку що адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради підлягає задоволенню в частині визнання протиправними дії Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради, що виразилися у ненаданні відповіді на звернення від 22.11.2017 року за вх. № 01-04/852 ОСОБА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Враховуючи, що суд ухвалою від 15.02.2018 року звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору, підстави для стягнення судових витрат у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (49100, АДРЕСА_2, код ОКПП НОМЕР_1) до Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради (49061, м.Дніпро, вул. Б. Хмельницького, 23, ) про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Комунального вищого навчального закладу Дніпровський базовий медичний коледж Дніпровської обласної ради, що виразилися у ненаданні відповіді на звернення від 22.11.2017 року за вх. № 01-04/852 ОСОБА_1.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков