Справа № 222/1437/17
Суддя: Подліпенець Є. О.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 222/1437/17
Провадження № 2-а/222/4/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

з участю секретаря Темір В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Нікольське справу адміністративного судочинства за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 БУПП в м. Маріуполі лейтенанта поліції Кочубей Миколи Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в адміністративній справі ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить скасувати постанову серії АР № 855633 від 26.10.2017 року винесену інспектором Кочубей М.С. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП і накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. та закрити провадження по адміністративній справі щодо нього у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він правил дорожнього руху не порушував, про що надав пояснення під час винесення інспектором оскаржуваної постанови, однак останній на його пояснення уваги не звернув та не з'ясувавши всі обставини справи склав постанову, якою незаконно притягнув його до адмінвідповідальності.

Також зазначив, що згідно оскаржуваної постанови складеної відповідачем, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом нібито здійснив зупинку в зоні дії знаку на розмітці, на якій дозволено зупинку лише для водіїв інвалідів, або які перевозять інвалідів не будучи інвалідом та не перевозячи таких, проте зазначене не відповідає дійсності, оскільки він дійсно 26.10.2017 року приблизно о 18-00 год. приїхав на залізничний вокзал м. Маріуполя на автомобілі в якому знаходилася його дружина, донька та її чоловік, який є інвалідом другої групи інвалідності, а також з ними в автомобілі знаходився їх приятель, який також є інвалідом третьої групи та зупинився на місці для інвалідів. До них підійшов інспектор та запитав чи є водій або пасажири інвалідами, на що йому було повідомлено, що в автомобілі є інвалід. Після того, як їх приятель, який є інвалідом пішов, а він з дружиною проводили на потяг дочку з її чоловіком, який є інвалідом, повернулися до автомобілю, інспектор склав на нього оскаржувану постанову. Вважає, що він ПДР не порушував, в його автомобілі знаходилися особи, які є інвалідами, але відповідач зазначені обставини не врахував, не взяв до уваги письмові пояснення, які він власноручно склав при винесені постанови, та скориставшись відсутністю пасажирів, які є інвалідами незаконно притягнув його до адмінвідповідальності.

Під час судового розгляду справи, позивач позов по вищезазначеним підставам підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату місце і час судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником відповідача надано суду письмові заперечення в яких останній просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки позивач при обставинах викладених в оскаржуваній постанові порушив ПДР України та законно був притягнутий інспектором Кочубей М.С. до адмінвідповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП. Також зазначив, що позивач 26.10.2017 року близько о 17-40 год. на стоянці залізничного вокзалу м. Маріуполя в порушення знаку 5.38, разом із додатковою табличкою 7.17 ПДР України здійснив зупинку транспортного засобу. Виявивши зазначене правопорушення інспектор Кочубей М.С. запитав у водія ОСОБА_1 чи є він інвалідом, на що останній повідомив, що він привіз інваліда. При цьому жінка - пасажир повідомила, що вона є інвалідом. На що, водію та пасажирам було запропоновано надати документи підтверджуючи інвалідність пасажира, проте зазначена вимога була проігнорована. Оскільки водій поспішав на потяг провести пасажирів, розгляд справи було продовжено після його повернення. Водію були роз'яснені його права, він надав письмові пояснення, проте підтверджуючих інвалідність пасажирів документів, останнім інспектору представлено не було. В обґрунтування позовних вимог, позивачем не надано жодних належних доказів, а представлений документ що складений іноземною мовою, не може бути взятий судом до уваги, оскільки його походження невідоме. Також в письмових запереченнях представник відповідача просив справу розглянути без його участі та додав диск з відеозаписом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він з 12.05.2013 року є інвалідом 3 гр. загального захворювання. 26.10.2017 року, ввечері він разом з ОСОБА_1, його дружиною, донькою та її чоловіком на автомобілі під керуванням ОСОБА_1, приїхали на залізничний вокзал м. Маріуполя для того щоб проводити на потяг до м. Києва доньку ОСОБА_1 та її чоловіка. На місці зупинки для інвалідів, де вони зупинилися, до їх автомобіля підійшов поліцейський, який запитав чи є інвалідом водій. Дочка ОСОБА_1 повідомила поліцейському, що її чоловік ОСОБА_4, що є пасажиром автомобіля є інвалідом. Більш запитань у поліцейського не було. Після чого вони всі разом пішли на перон вокзалу проводжати на потяг доньку ОСОБА_1 з її чоловіком ОСОБА_4. Оскільки він поспішав, він не став чекати на відправку потяга, а простившись з від'їжджаючими пішов.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників судового процесу достатніми, суд розглянув справу у відсутність відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, розглянувши письмові заперечення відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, відеозапис, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 288 КУпАП постанова посадової особи по справі про адмінправопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАСУ), з особливостями визначеними КУпАП. Виходячи з правового змісту цих вимог законодавства, передбачено, що даний позов розглядається в порядку та відповідно до вимог КАС України, з урахуванням особливостей визначених КУпАП.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії АР № 855633 від 26.10.2017 року винесеної інспектором роти №2 БУПП в м. Маріуполі лейтенантом поліції Кочубей М.С. позивача ОСОБА_1визнано винним у скоєнні адмінправопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП а саме за те, що він 26.10.2017 року о 17-40 год. у Донецькій області м. Маріуполі Приморському районі вул. Лінника, 76 керував автомобілем та здійснив зупинку в зоні дії знаку 5.38 разом з додатковою табличкою 7.17 не будучі інвалідом та не перевозячи таких, чим порушив розділ 33 ПДР п. 8.4.г та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого їх захисника представників і адвоката.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене, як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливість настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, інспектору поліції Кочубей М.С. на місці складання оскаржуваної постанови повідомлялося про пасажира-інваліда транспортного засобу, що зупинився на місці зупинки для інвалідів, проте інспектор, як вбачається з дослідженого відеозапису наданого стороною відповідача, на зазначену інформацію уваги не звернув, зазначене повідомлення залишив по за увагою, не з'ясував особу інваліда, не пересвідчився у наявності у цієї особи відповідних підтверджуючих дану обставину документів, тим самим не вжив заходів для повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та прийняв передчасне рішення.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

З огляду на вищезазначене, враховуючи, що відповідачем під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не було повно та всебічно з'ясовано всі обставини справи, що призвело до передчасного прийняття ним рішення в адміністративній справі, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з надісланням відповідачу адміністративної справи на новий розгляд.

Між тим слід зазначити, що відповідачу під час нового розгляду справи з метою встановлення в діях позивача складу адмінправопорушення слід перевірити та надати належну правову оцінку доводам позивача, у тому числі його письмовим поясненням, що на вимогу суду так і не були представлені відповідачем, а також встановити чи є особи, що були пасажирами на яких вказує позивач інвалідами та прийняти законне рішення у справі.

Також слід зазначити, що задовольняючи позов частково, суд не бере до уваги доводи сторони відповідача щодо ненадання водієм та пасажирами, на пропозицію інспектора, документів підтверджуючих інвалідність пасажира, оскільки зазначені ствердження не визнаються стороною позивача та спростовуються дослідженим під час судового розгляду справи відеозаписом наданим самим відповідачем з якого вбачається, що інспектор не вживав жодних заходів на встановлення особи інваліда та не пропонував а ні водію, а ні присутнім на місці особам надати зазначені документи.

Надані стороною позивача, на підтвердження факту інвалідності громадянина Грузії копії меддокументів, судом також не беруться до уваги, оскільки вони не засвідчені належним чином, не пройшли процедуру легалізації на території України, не містять опостіль, не визнаються іншою стороною та їх походження суду невідомо.

Крім цього інші ствердження сторін не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 20, 22, 72, 77, 195, 241-246, 250, 268, 269, 271, 272, 286 КАС України, ст.ст. 1, 7, 222, 251, 278, 280, 283, 288 КУпАП, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2 БУПП в м. Маріуполі лейтенанта поліції Кочубей Миколи Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в адміністративній справізадовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 855633 від 26.10.2017 року складену інспектором роти №2 БУПП в м. Маріуполі лейтенантом поліції Кочубей Миколою Сергійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (паспорт: серія НОМЕР_1) за ч.5 ст. 122 КУпАП і накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (паспорт: серія НОМЕР_1) за ч.5 ст. 122 КУпАП надіслати на новий розгляд до компетентного органу - інспектору роти №2 БУПП в м. Маріуполі лейтенанту поліції Кочубей Миколі Сергійовичу.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Скорочене рішення проголошено в судовому засіданні 20.02.2018 року.

Повне судове рішення складено та проголошено в судовому засіданні 26.02.2018 року о 08-30 год.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Подліпенець