Справа № 675/430/17
Суддя: Трасковський С. Л.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/430/17
Провадження № 2-а/675/4/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Трасковського С.Л., за участю: секретаря судового засідання -Ящука О.І., позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Марчука О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізяслав в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про скасування постанови про притягнення до дисциплінарної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про скасування постанови про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням поданих суду представником позивача ОСОБА_4 уточнень позовних вимог від 11.05.2017 року, позивач просив скасувати постанову начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Новосядлова О.В. від 03.03.2017 року про поміщення засудженого в ДІЗО установи строком на 15 діб без виводу на роботу.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами. Так, позивач зазначає, що начальником державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» відносно нього застосовано стягнення у виді поміщення в ДІЗО строком на 15 діб. Вказує, що відповідно до змісту мотивувальної частини постанови, він нібито 27.02.2017 року о 08 год. 20 хв. висловлювався в адресу представників адміністрації установи словами, що принижують людську гідність, своєю поведінкою підбурював інших засуджених до протиправних дій, що загрожувало життю, здоров'ю та безпеці персоналу.

На думку позивача та представника позивача оскаржувана постанова протиправна, а обставини інкримінованого порушення режиму відбування покарання, що зазначені в оскаржуваній постанові є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Позивач вважає, що адміністрація колонії відноситься до нього упереджено, своєю поведінкою він не підбурював інших засуджених до протиправних дій до адміністрації, нецензурних слів не вживав, не застосовував дій, що загрожували безпеці персоналу, а відтак в його діях відсутній склад дисциплінарного проступку. Зазначає, що з оскаржуваною постановою особисто не був ознайомлений, її зміст було зачитано одним із працівників установи. Крім того, вказує, що у даній постанові не роз'ясненні його права на оскарження постанови про поміщення в ДІЗО.

З врахуванням зазначеного, позивач вказує, що встановлений порядок відбування покарання не порушував, підстави для прийняття рішення про поміщення його в ДІЗО відсутні, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

У судових засіданнях позивач та представник позивача підтримали у повному обсязі позовні вимоги з відповідними уточненнями позовної заяви від 11.05.2017 року та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача - державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо задоволення позовної заяви заперечував у повному обсязі. Пояснив, що засуджені зобов'язані виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації, ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.

Крім того вказав, що засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Представник відповідача вказав, що позивачем 27.02.2017 року було допущено порушення режиму відбування покарання, за що на підставі та в порядку, встановленому законом, до нього було застосоване стягнення у виді поміщення в ДІЗО строком на 15 діб без виводу на роботу. Зокрема вказав на порушення позивачем вимог, встановлених ч. 4 ст. 107 КВК України, п.3 розділу ІІІ та абзацу 4 п.1 розділу ІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

На думку представника відповідача жодних порушень по відношенню до засудженого допущено не було, а при прийнятті рішень уповноважені особи керувалися виключно вимогами кримінально-виконавчого законодавства з врахуванням рапортів посадових осіб колонії, його поведінки та інших відомостей, які мають значення при накладенні відповідного стягнення.

Представник відповідача звертав увагу суду, що під час накладення стягнення було в повній мірі дотримано приписи ч. 13 ст.134 КВК України щодо роз'яснення права засудженого на оскарження накладеного на нього стягнення.

Невиконання засудженими своїх обов'язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до приписів ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, в тому числі, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно положень пункту 13-1 частини 1 статті 537, пункту 1 частини 2, частини 9 статті 539 КПК України, засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що 03.03.2017 року засуджений ОСОБА_1 був поміщений в ДІЗО державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» строком на 15 діб без виводу на роботу. Підставою застосування відносно позивача вказаного стягнення слугувала постанова начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 03.03.2017 року про поміщення засудженого ОСОБА_1 в ДІЗО строком на 15 діб без виводу на роботу.

Як встановлено судом, згідно вказаної вище постанови, 27.02.2017 року о 08 год. 20 хв. засуджений ОСОБА_1 висловлювався в адресу представників адміністрації установи словами, що принижують людську гідність, своєю поведінкою підбурював інших засуджених до протиправних дій, що загрожувало життю, здоров'ю та безпеці персоналу. При цьому, в постанові наявні посилання ч. 13 ст.134 КВК України щодо права засудженого на оскарження накладеного на нього стягнення.

На думку суду оскаржуване позивачем рішення відповідача прийнято в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством з урахуванням фактичних обставин, що передували накладенню дисциплінарного стягнення.

Так, згідно рапорта вх. №123 від 27.02.2017 року молодшого інспектора ВНБ прапорщика ОСОБА_6, 27.02.2017 року о 08 год. 20 хв., під час проведення поіменної перевірки, засуджений ОСОБА_1 вів себе грубо та нахабно, висловлювався на адресу адміністрації установи словами, що принижують людську гідність. На зроблені зауваження відреагував негативно, своєю поведінкою підбурював інших засуджених до протиправних дій.

Вказані обставини ОСОБА_6, ствердив і в ході судового розгляду при допиті його в якості свідка. Крім того, зазначив, що засуджений ОСОБА_1 обзивав його нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. Також підбурював іншого засудженого ОСОБА_7, який знаходився в сусідній камері із позивачем, до застосування фізичної розправи відносно нього. Зазначив про інші випадки застосування до нього погроз фізичної розправи з боку позивача. Щодо посилання позивача на факт відібрання в нього ковдри, зазначив, що постільні речі засудженим, які перебувають в приміщенні камерного типу, видаються тільки на час сну.

Факт перебування в приміщенні камерного типу в день прийняття оскаржуваної постанови підтвердив особисто ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Таким чином, суперечностей між відомостями, відображеними у зазначеному вище рапорті, та наданими ОСОБА_6 показами у судовому засіданні судом не встановлено.

Крім того, допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8, який працює на посаді молодшого інспектора ВНБ установи, пояснив суду, що 27.02.2017 року о 08 год. 00 хв. заступив на службу разом з молодшим інспектором ВНБ прапорщиком ОСОБА_6, що підтверджується також відомістю №58 про забезпечення нагляду на добу у Замковій виправній колонії №58 з 08.00 години 27.02.2017 року до 08.00 години 28.02.2018 року. В ході допиту ОСОБА_8 повідомив, що засудженні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 27.02.2017 року перебували в сусідніх камерах. З метою проведення огляду камери ОСОБА_1, який проводиться кожного разу при прийнятті зміни, останнього вивели з камери в коридор. За результатом проведеного огляду камери ОСОБА_1 виявлено постільні речі, наявність яких є недопустимою, оскільки вони видаються лише на час сну. Зазначене обурило ОСОБА_1, а тому останній виражався щодо ОСОБА_6 нецензурною лайкою з погрозами нанесення йому тілесних ушкоджень. Підтвердив, що засуджений ОСОБА_1 підбурював щодо протиправної поведінки по відношенню до молодшого інспектора ОСОБА_6 засудженого ОСОБА_7, який добре міг чути його з сусідньої камери.

Як вбачається з рапорту від 01.03.2017 року начальника відділення державної установи «Замкова виправна колонія («58)» ОСОБА_3, 27.02.2017 року о 08 год. 20 хв. засуджений ОСОБА_1 поводив себе грубо та нахабно, висловлювався в адресу представників адміністрації установи словами, що принижують людську гідність, підбурював інших засуджених до протиправних дій, що загрожують життю, здоров'ю та безпеці персоналу установи. Засуджений ОСОБА_1 порушення встановленого режиму утримання допускає систематично, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує. Вказаним рапортом ОСОБА_3 клопотав перед начальником колонії про притягнення до суворої дисциплінарної відповідальності засудженого правами начальника колонії.

Факт проведення бесіди виховного характеру з ОСОБА_1 стверджено актом від 01.03.2017 року, в ході бесіди з яким останній своєї вини не визнав, письмове пояснення по даному факту відмовився давати в категоричній формі, від підпису відмовився.

Також проведено бесіди виховною характеру з ОСОБА_1 першим заступником начальника колонії підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 та заступником начальника відділу СВПР капітаном внутрішньої служби ОСОБА_11, які вказали, що на заходи виховного характеру засуджений не реагує, тому заслуговував на притягнення до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_3 також підтвердив факт нетактовної поведінки ОСОБА_1 щодо ОСОБА_6, висловлювання в його сторону словами, що принижують людську гідність. Вказав, що засуджений ОСОБА_1 підбурював засудженого ОСОБА_7 щодо протиправної поведінки, а саме нападі на молодшого інспектора ОСОБА_6, вказуючи, що через психологічний та емоційний стан засудженого ОСОБА_7, його не буде покарано. Також підтвердив, що засудженні перебували в сусідніх камерах, але могли чути один одного.

В той же час, в судовому засіданні ОСОБА_7, який допитаний в якості свідка, стверджував, що ОСОБА_12 не висловлювався на адресу працівників установи словами, що принижують людську гідність, вказавши, що сам прапорщик, ім'я якого точно не може назвати, провокував спочатку його, а потім і ОСОБА_1 Підтвердив факт перебування з позивачем в сусідніх камерах, при цьому, зазначивши про можливість спілкування лише під час прогулянок. Разом з тим, вказав, що чув спілкування позивача з молодшим інспектором, який відкривав двері в камеру ОСОБА_1, але в подальшому зазначив, що чув лише слова молодшого інспектора, а позивача не чув.

Суд критично відноситься до цих показів свідка ОСОБА_7, так як вони є суперечливими. Крім того, вони також протирічать поясненням самого позивача, викладеним в поданій ним позовній заяві. Так, зі змісту первісного позову ОСОБА_1 слідує, що під час ранкової перевірки 27.02.2017 року між позивачем та ОСОБА_7 спілкування відбувалось. В позові ОСОБА_1 лише заперечив факт підбурювання засудженого ОСОБА_7 до протиправних дій.

Суперечливим також є зазначення ОСОБА_7 дати та часу вчинення вказаного порушення позивачем. Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначив, що події, про які він повідомляє, відбулися під час вечірньої перевірки, о 19 год., а дати взагалі не пам'ятає, тоді як, згідно оскаржуваної постанови, зазначено, що позивач вчинив дисциплінарний проступок 27.02.2017 року о 08 год. 20 хв.

Інші свідки - ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які допитані судом за клопотанням позивача, вказали, що на момент вчинення правопорушення були відсутні в дисциплінарних примізеннях, оскільки здали зміну після 08 год. 00 хв. 27.02.2017 року, що підтверджується також відомістю №57 про забезпечення нагляду на добу у Замковій виправній колонії №58 з 08.00 години 26.02.2017 року до 08.00 години 27.02.2018 року.

Суд констатує, що згідно ч.1 ст.9 КВК України засуджені зобов'язані:

виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб;

ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року №2186/5 (по тексту - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Відповідно до ч.4 ст.107 КВК України засудженим забороняється спілкуватися із засудженими та іншими особами з порушенням встановлених правил ізоляції, звертатися до них з проханням про виконання незаконних дій. Відповідні положення передбачені також п.3 розділу ІІІ Правил.

Разом з тим позивачем порушено норми ч.4 ст.107 КВК України, пункту 3 розділу ІІІ Правил, що підтверджується оскаржуваною постановою, рапортами, складеними 27.02.2017 року та 01.03.2017 року, актом проведеної виховної бесіди від 01.03.2017 року, а також поясненнями позивача, зазначеними у позові, показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_3 Таким чином в діях позивача наявний склад дисциплінарного проступку.

Частина 2 ст.9 КВК України передбачає, що невиконання засудженими своїх обов'язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Суд бере до уваги і те, згідно ч. 1 ст.132 КВК України (в редакції станом на 03.03.2017 року) за порушення встановленого порядку відбування покарання до засуджених можуть застосовуватися такі заходи стягнення, зокрема, поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до п'ятнадцяти діб.

Згідно положень пункту 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор (додаток 29), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обовязки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО начальник медичної частини (черговий лікар) зобовязаний провести їх огляд. У разі неможливості тримання засудженого у ДІЗО за станом здоровя начальник медичної частини (черговий лікар) робить відмітку про переведення його до медичної частини установи виконання покарань на зворотному боці постанови.

Частиною 1 ст.134 КВК України встановлено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Суд враховує, що згідно з довідкою про заохочення та стягнення від 18.04.2017 року у засудженого ОСОБА_1 заохочення відсутні, з 23.08.2006 року до 03.03.2017 року притягувався 60 разів до дисциплінарної відповідальності, на день притягнення до дисциплінарної відповідальності 15 стягнень були не погашеними.

Крім того, згідно до медичного висновку на момент огляду 03.03.2017 року засуджений ОСОБА_1 за станом здоров'я міг утримуватися в ДІЗО.

Таким чином, у ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку притягнення до відповідальності позивача, постанова про поміщення його в ДІЗО від 03.03.2017 року прийнята у спосіб та в межах повноважень відповідача з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі протиправних дій позивача, допущених 27.02.2017 року, а також наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоров'я.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою від 18.04.2017 року суд задоволив клопотання позивача та звільнив його від сплати судового збору.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст.241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (тимчасово утримується в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор», м.Миколаїв, вул.Лагерне поле, 5) до державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» (Хмельницька область, м.Ізяслав, вул.Гагаріна, 2, код ЄДРПОУ - 08564771) про скасування постанови про притягнення до дисциплінарної відповідальності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.03.2018 року.

Суддя: С.Л.Трасковський