Справа № 826/3226/17
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3226/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Степанюка А.Г., Файдюка В.В., секретаря Антоненко К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року за адміністративним позовом громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання протиправним та скасування Рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Позивача, представників Сторін та Третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 частини першої ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08 липня 2011 року №3671-VI (надалі - Закон №3671-VI), біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 13 частини першої цієї ж статті, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Російської Федерації.

Як вбачається з Анкети особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 17 березня 2014 року у справі №2014KYIV0029 (Реєстраційний № заяви 29) (Т.1, а.с.66-70), Позивач Російську Федерацію покинув легально до Білорусії, а 01 березня 2014 року легально прибув на територію України, кордон якої перетнув автобусом за маршрутом Гомель (Білорусія) - Чернігів.

Позивач звернувся до Третьої особи щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується Заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 17 березня 2014 року №29, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.64-65),

Рішенням Відповідача про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 31 грудня 2014 року №811-14, копія якого також наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с.130), Позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв'язку з відсутністю умов, визначених п.п. 1 та 13 частини першої ст. 1 Закону №3671-VI, відмовлено.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2015 року у справі №826/1798/15 за позовом Громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, про визнання протиправним та скасування Рішення № 811-14 від 31.12.2014 року, зобов'язання вчинити дії, позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано Рішення Державної міграційної служби України від 31.12.2014 року №811-14 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 від 17.03.2014 року про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Відповідача від 13 вересня 2016 року №55-16, копія якого наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с.142), відповідно до частини десятої статті 12 Закону №3671-VI, на виконання Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2015 року у справі №826/1798/15, зобов'язано Третю особу повторно розглянути Заяву Позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На підставі рішення Відповідача від 13.09.2016 року № 55-16, Третьою особою прийнято Наказ від 24.10.2016 року № 539 про повторний розгляд заяви Позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Третьою особою складено Висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 26.12.2016 року, копія якого також наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с.153-159), щодо рекомендації Державній міграційній службі України прийняти Рішення про відмову Позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону №3671-VI, у зв'язку із встановленням відсутності умов, передбачених пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 зазначеного Закону.

Рішенням Відповідача про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 10 січня 2017 року №07-17, копія якого наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с.152), Позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв'язку з відсутністю умов, визначених п.п. 1 та 13 частини першої ст. 1 Закону №3671-VI, відмовлено.

Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що він не може повернутися до країни походження, з огляду на об'єктивні обставини, які викликали в нього обґрунтовані побоювання за своє життя та здоров'я - йому погрожували відкриттям кримінальної справи із звинуваченнями у екстремізмі, піддавали тиску та погрозам у зв'язку з відкритою підтримкою України, що призвело до звільнення з роботи, проте докази зазначеного в матеріалах справи відсутні.

Згідно з п. 6 частини першої ст. 6 Закону №3671-VI, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні.

Крім того, відповідно до частини першої ст. 5 Закону №3671-VI, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач перетнув державний кордон України 01 березня 2014 року, проте звернувся до Третьої особи із Заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту лише 17 березня 2014 року.

Згідно з п. 8 частини першої ст. 1 Закону №3671-VI, заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини сьомої ст. 7 Закону №3671-VI, до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Згідно з частиною шостою ст. 9 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 6 Закону №3671-VI, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості оскарженого Позивачем Рішення Відповідача, у зв'язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 залишити без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення її в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено в повному обсязі 26.02.2018 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Степанюк А.Г.

Файдюк В.В.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Файдюк В.В.

Степанюк А.Г.