Справа № 211/5748/17
Суддя: Ніколенко Д. М.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/5748/17
Провадження № 2-а/211/66/18
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
13 березня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ніколенко Д.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач ОСОБА_1 13 грудня 2017 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказавши, що станом на 1 серпня 2017 року має стаж роботи 26 років 6 місяців працівником охорони здоров`я та право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак при зверненні 22 серпня 2017 року до відповідача з заявою про призначення пенсії, отримала листа від 17 листопада 2017 року про відмову, оскільки згідно наданих документів стаж роботи працівником охорони здоров`я становить 22 роки 29 днів. Так, до стажу не зараховано: період з 15.11.1993 р. по 31.05.1999 р. робота на посаді фармацевта, а з 01.12.1994 р. провізора у військовій частині № НОМЕР_1 , яка згодом була перейменована на військову частину № НОМЕР_2 ; з 01.06.1999 р. по 16.09.2000 р. робота н посаді провізора аптечного пункту № 18, з 05.12.2014 р. по 30.10.2015 р. робота на посаді завідуючої аптеки. Відмова у зарахуванні першого періоду обґрунтована тим, що в наданих архівних довідках не зазначено, в якій саме установі військової частини працювала позивачка, тобто в трудовій книжці не зазначено, що позивачка працювала саме в аптеці. Вважає, що вказаний період роботи підтверджується копією рецензії Кафедри військової фармації від 02.03.1999 р. про звіт про роботу ревізора аптеки в/ч НОМЕР_2 за період з січня 1996 р. по січень 1999 р. та контрольний талон військового квитка. Тому просить суд визнати дії відповідача щодо неврахування до спеціального стажу періоду роботи з 15.11.1993 р. по 31.05.1999 р. та відмови їй у призначенні пенсії протиправними та зобов`язати зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років період її роботи з 15.11.1993 р. по 31.05.1999 р. як такий, що передбачений Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909, призначивши їй пенсію за вислугу років відповідно до ч. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Як вбачається з наданого до суду клопотання від позивача про заміну первісного відповідача - Криворізьке південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, на підставі постанови КМУ від 08.11.2017 №821 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" Криворізьке південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.
Враховуючи наявне клопотання, з огляду на припинення державної реєстрації Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, у відповідності до ст.52 КАС України, суд замінює первісного відповідача - Криворізьке південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 04.01.2018 р., після усунення недоліків, відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з відповіддю на відзив вказавши, що посилання відповідача на Перелік закладів охорони здоровя Збройних сил України, затверджених наказом Міністерства оборони України № 871 від 18.12.2013 р. взагалі не може бути прийнятий до уваги, оскільки цей наказ втратив чинність 23.03.2017 р., а позивачка звернулася з заявою про призначення пенсії 01.08.2017 р. Крім того, спір виник з приводу її роботи за період з 15.11.1993 р. по 31.05.1999 р., а цей наказ набув законної сили 18.12.2013 р., тому він не може бути застосований до спірних правовідносин.
Частиною 5 статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , наказом від 01.11.1993 р. № 217 вона прийнята тимчасово на період хвороби асистента у військову частину № НОМЕР_1 , наказом від 15.11.199 р. № 226 переведена на постійну посаду фармацевта, наказом від 08.12.1994 р. № 244 переведена на постійну посаду провізора, та наказом від 01.06.1999 р. № 104 звільнена за ст.38 КЗпПУ за власним бажанням (а.с.7-8 копія трудової книжки).
При зверненні ОСОБА_1 до Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», листом від 17 листопада 2017 року їй було повідомлено про відмову в призначенні пенсії за вислугою років, оскільки згідно наданих документів стаж роботи працівником охорони здоров`я становить 22 роки 29 днів (а.с. 6 копія листа).
Суд вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.
Так, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII, (далі Закон № 1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, до переліку закладів та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відноситься: заклади - аптеки, аптечні кіоски, магазини, контрольно-аналітичні лабораторії та відповідно посади аптечних провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів.
Також у примітці 2 до Переліку передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Статтею 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року № 2801-XII, визначено, що заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.
Так, в зв`язку з неповними даними в трудовій книжці позивача, а саме не зазначенням установи охорони здоров`я, де вона працювала, позивач позбавлена права на призначення відповідного виду пенсії, хоча відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка зазначена в трудовій книжці, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Згідно зі статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2018 року встановлено факт, що ОСОБА_1 працювала з 15.11.1993 р. на посаді фармацевта, а з 01.12.1994 р. на посаді провізора по 31.05.1999 р. в аптеці військової частини № НОМЕР_1 , яка згодом була перейменована у військову частину № НОМЕР_2 . Рішення не оскаржено, набрало законної сили.
Відповідно до ч. 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно абз.1 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відповідно до п.4 ч.2 наведеної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
З огляду на приписи наведених норм права, суд вважає можливим у спірних правовідносинах визначити належний спосіб захисту прав позивача у спосіб зобов`язання органу ПФУ призначити позивачу пенсію за вислугою років, оскільки позивачем виконано всі умови для прийняття такого рішення, а доводи відповідача ґрунтуються виключно на неможливості, за його позицією, включення до стажу спірних періодів роботи позивача.
Згідно частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення вищезазначеної норми, а також те, що судові витрати здійснені позивачем у розмірі 640,00 грн. документально підтверджені (а.с.1), суд приходить до висновку про наявність підстав щодо присудження з суб`єкта владних повноважень на користь позивача судових витрат.
Керуючись ст.ст. 134, 139, 243-246 КАС України , суд, -
позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати бездіяльність Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, щодо неврахування ОСОБА_1 до спеціального стажу періоду роботи з 15.11.1993 р. по 31.05.1999 р. та відмови їй у призначенні пенсії за вислугу років протиправною.
Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви суму у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Повний текст рішення складено 13.03.2018 р.
Суддя Д.М.Ніколенко