Справа № 810/3824/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 року м. Київ № 810/3824/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Київській області

про визнання дії неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Ліквідаційної комісії управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Київській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у жовтні 2016 року він звернувся до ГУНП України в Київській області з заявою про видачу йому довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчудження ЧАЕС з зідно з пунктом 1 - 5 його завяи. Крім того, у вказаному зверненні позивач також просив нарахувати та виплатити йому відповідні суми, якщо такі не були йому нараховані.

Водночас, у своїй відповіді № 18/15809 від 27.10.2017 відповідач надав довідку № 15 у якій зазначив розмір його заробітної плати (яка враховується при обчисленні пенсії) без урахування доплат за дні роботи в зоні відчуження у сумі 510 крб.

Позивач також стверджує, що за результатом розгляду його звернення відповідач не врахував та не виплатив усіх сум які мав право отримати відповідно до законодавства у зв'язку із виконанням службових обов'язків у зоні відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

За наведених обставин позивач просив суд визначити неправомірними дії відповідача по наданню йому довідки про грошове забезпечення, на роботах в зоні відчуження в період з 20.09.1986 по 04.11.1986 всього за 32 дні без урахування нарахування та виплати додатково передбачених законодавством коштів, а також зобов'язати відповідача на підставі проведеного розрахунку нарахувати та виплатити на його користь недосплачену суму коштів - 2376,70 крб.

Разом з цим, позивач також просив суд зобов'язати Ліквідаційну комісію управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Київській області видати йому нову довідку про грошове забезпечення для подачі в пенсійний фонд для перерахування пенсії з урахуванням таких виплат:

- подвійної заробітної плати у розмірі 177, 22 крб. (з розрахунку 165 крб.:30днів х 28 днів =154 крб., 180 крб. :31деньх4 = 23,22 крб.);

- одноразової виплати за радіоактивне переопромінення у період з 20.09 по 04.11. 1986 більше 50 мілізівертів у розмірі - 540,00 крб.

- добових у розмірі 112,00 крб. (з розрахунку: 3,50крб х 32 дні)

- виплат на харчування у сумі 91,20 крб. (з розрахунку: 2,85крб х 32 дні)

- одноразової винагороди за переопромінення за 1986-1987 роки в 25 бер у сумі - 1000 крб.

- за підвищені тарифи з урахування зони безпечності відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 з установленого у зоні відчуження 6-ти годинного робочого дня та 6-ти денного робочого тижня становить за фактично відпрацьовані дні в зоні ЧАЕС несплачених за вересень 11 днів х 5,50 х 2 (кратність) = 121,00 крб., за жовтень 7 днів х 5,32 х 2 (кратність) = 74,48 крб., за жовтень 10 днів х 5,32 х 4(кратність) = 212,80 крб., за листопад 4 дні х 6,00 х 2(кратність) - 48,00 крб., Всього - 456,28 крб.

- сплачено однак повинно враховуватись при нарахуванні за фактично відпрацьований час в зоні ЧАЕС кошти в сумі за вересень 11x5.50 = 60,50 крб., за жовтень 17x5,32=90,44 крб., за листопад 4x6,00 = 24,00 крб., всього- 174,94 крб.

Позивач вказує, що сума недоплачених йому коштів складає 2376,70 крб. (з розрахунку 177,22+540+112+91,20+1000+ 456,28). У свою чергу, заробітна плата, з якої йому нараховується пенсія, за роботу в зоні ЧАЕС з 20 вересня по 04 листопада 1986 року за 32 дні повинна складати 2551,64 крб. (з розрахунку 2376,70 крб. - не виплачена заробітна плата + 174,94 крб. - виплачена).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 24.01.2018.

Крім того, судом запропонувано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та разом з цим, роз'яснено, що разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

У судове засідання, призначене на 24.01.2018 сторони явку уповноважених представників до суду не забезпечили, проте, 19.01.2018 від позивача до суду надійшла заява відповідно до змісту якої позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі просив суд розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, за юридичною адресою установи, яка міститься в ЄДРПОУ: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, будинок, 3. Про причини неявки уповноваженого представника відповідач суд не повідомив та будь-яких заяв або клопотань, а також відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Частиною 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до приписів частини 3 вказаної норми якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з вимогами частини 9 якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене та враховуючи, що учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, зважаючи на наявність заяви позивача про розгляд справи в письмовому провадженні, та відсутность потреби заслухати свідка чи експерта, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами в межах строків розгляду справ у спрощеному провадженні, встановлених статтею 258 Кодексу адміністратитвного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи посвідчень, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС № 1 та інвалідом другої групи, що надає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 21).

Судом встановлено, що старший лейтенант міліції ОСОБА_1 приймав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився у зоні відчуження, а саме: в місті Чорнобиль у періоди: з 20.09.1986 по 05.10.1986 та з 30.10.1986 по 04.11.1986, а також у місті Прип'ять у період з 20.10.1986 по 29.10.1986, що разом становить 32 дні. (а.с. 9, 13, 15)

Аналогічні обставини (дані) вказано у довідці виданої Управлінням Державтоінспекції ГУ МВС України в Київській області. Зі змісту цієї довідки вбачається, що позивач був безпосередньо зайнятий на роботах , що прередбачені постановою ЦК КПРС Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29.12.1987 № 1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06.06.1986 № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173. Працював у зоні відчуження у періоди: 20.09.-05.10.1986 у м.Чорнобиль, 20-29.10.1986 у м.Прип'ять, 30.10-04.11.1986 у м.Чорнобиль (а.с.14).

Крім того, згідно з даними маршрутного листа від 26.05.2005 № 20/Ш-177 старший лейтенант міліції ОСОБА_1 приймаючи участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС знаходився в зоні відчуження (з 20.09.1986 по 05.10.1986 м.Чорнобиль, з 20.10.1986 по 29.10.1986 м. Прип'ять, та з 30.10.1986 по 04.11.1986 м.Чорнобиль) та отримав дозу радіоактивного опромінення 25,5 БЄР, що дорівнює 255,0 мілізіверта (а.с.15).

Надалі, УДАІ ГУМВС України в Київській області позивачу було видано довідку № 201 про те, що він дійсно проходив службу в УДАІ ГУМВС України в Київській області (яке є структурним підрозділом ГУ МВС України в Київській області) та його заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії склала 43707,07 грн. (а.с.11).

З наявного у матеріалах справи розрахунку заробітної плати позивача вбачається, що денна тарифна ставка позивача за вересень 1986 року була визначена у розмірі 5,50 крб., за жовтень 1986 року у розмірі 5,32 крб. (із розрахунку посадового окладу позивача за вересень-жовтень 1986 року - 165,00 крб.), а з 01 листопада 1986 року - 6,00 крб. (із розрахунку посадового окладу - 180,00 крб.).

Судом встановлено, що загальний розмір заробітної плати позивача було визначено у розмірі 631,22 крб. виходячи з денної тарифної ставки за посадовим окладом у розмірі 174,94 крб. та з урахуванням коефіцієнта 2 та 4 у розмірі 456,28 крб., а саме:

за вересень 1986 року м.Чорнобиль: 5,50 (крб.) х 11 (дні) х 2 (кратність) = 121,09 крб.;

за жовтень 1986 року м. Чорнобиль: 5,32 (крб.) х 5 (дні) х 2 (кратність) = 53,20 крб.;

за жовтень 1986 року м. Прип'ять: 5,32 (крб.) х 10 (дні) х 4 (кратність) = 212,80 крб.;

за жовтень 1986 року м. Чорнобиль: 5,32 (крб.) х 2 (дні) х 2 (кратність) = 21,28 крб.;

за жовтень 1986 року м. Чорнобиль: 6,00 (крб.) х 4 (дні) х 2 (кратність) = 48,00 крб.

Таким чином, загальна сума заробітної плати позивача з урахуванням відповідного до зони небезпеки коефіцієнта за 32 дні роботи в населених пунктах зони відчуження визначена у сумі 456,28 крб.

Збережена заробітна плата за дні роботи в зоні відчуження визначена у розмірі 174,94 крб., виходячи з такого розрахунку:

вересень 1986 року: 5,50 (крб.) х 11 (днів) = 50,50 крб.;

жовтень 1986 року: 5,32 (крб.) х 17 (днів) = 90,44 крб.;

листопад 1986 року: 6,00 (крб.) х 4 (днів) = 24,00 крб.

У жовтні 2017 року, дізнавшись про зняття грифу "секретно" з урядових рішень щодо нарахування оплати праці особам, які безпосередньо брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження у1986 році, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про надання йому довідки про оплату праці в зоні ЧАЕС за вересень-листопад 1986 року за фактично відпрацьований час в зоні ЧАЕС з урахуванням виплачених йому сум та таких, які помилково не були виплачені, але виплата яких передбачалась законодавством, а саме: Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 1031-рс від 23.05.1986, Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.04.1986, Постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради профспілок № 207-7 від 10.06.1986 (а.с.22).

До вказаної заяви позивач долучив власний розрахунок свого грошового забезпечення, а також розрахунок дози отриманого радіоактивного опромінення (а.с. 23,24).

Як стверджує позивач, у відповідь на вказане звернення УДАІ ГУМВС України в Київській області йому було надано довідку № 15 від 26.10.2017.

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії ОСОБА_1 складає 510 крб. (вересень 1986 - 165 крб., жовтень 1986 - 165 крб., листопад 1986 - 180 крб.) (а.с.12).

Відповідачем також зазначено, що довідка видана на підставі особової картки та розрахункових листків за 1986 рік та УДАІ ГУМВС України в Київській не заперечує проти проведення перевірки первинних документів за період, зазначений у цій довідці.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, який також створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

У свою чергу, умови оплати праці в період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначалися постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів СРСР та УРСР у залежності від категорії працюючих (працівники, особи рядового та начальницького складу, військовозобов'язані, призвані на збори, військові строкової служби) та місця знаходження працівника залежно від встановлених зон в період виконання цих робіт (1-ша, 2-га, 3-тя зони небезпеки, зона іонізуючого випромінювання (30-ти кілометрова зона).

При цьому, базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції".

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про правонаступництво України", закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України як такі, що не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, іншими нормативними актами не передбачені, відповідно вказаний Порядок є чинним.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" № 964-рс від 17 травня 1986 року було дозволено керівникам міністерств та відомств, що беруть участь в ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії здійснювати у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах в ІІІ зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі в порівнянні з установленими чинним законодавством нормами, у II зоні у чотирикратному розмірі та у I зоні - у трикратному.

Розпорядженням РМ СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" на начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ЛНА на ЧАС було розповсюджено порядок та розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням РМ СРСР від 17.05.1986 року № 964.

Водночас, постановою № 665-195 від 05.06.1986 була встановлена оплата праці працівників, зайнятих на роботах в 3, 2 та 1 зонах небезпеки, відповідно у 4-х, 3-х і 2-кратних розмірах (із врахуванням 100 % тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановлену по основному місцю роботи (п.1). Ця ж норма продубльована у п.1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7.

З наявного в матеріалах справи витягу з наказу № 0119 від 06.12.1986 «Про виплату кратних окладів особистому складу, приймаючому участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» вбачається, що згідно з наказом МВД СССР № 0189-1986, рішенням колегії МВД УССР 13.12.1986 наказано начальникам ФПО, УПО, УВО та ОІТУ, керівникам ОВС та підрозділів області призвести виплати кратних окладів особистому складу, що приймав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з урахуванням кількості днів знаходження у відрядженні та зон небезпеки (а.с.10).

Як вже зазначалось, позивач працював у першій зоні небезпеки у періоди з 20.09.1986 по 05.10.1986 та з 20.10.1986 по 04.11.1986, а також у третій зоні небезпеки протягом періоду з 20.10.1986 по 29.10.1986.

Отже, оплата праці ОСОБА_1 мала бути визначена у період 20.09.1986 по 05.10.1986 та з 20.10.1986 по 04.11.1986 у двократному розмірі, та у період 20.10.1986 по 29.10.1986 у чотирикратному розмірі понад середньомісячну заробітну плату виходячи з його тарифної ставки (окладу).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заробітної плати позивача, який було зроблено Відділом фінансового забезпечення УДАІ ГУ МВС України в Київській області відповідачем вказаної обставини також не заперечується (а.с. 11 зворотній бік).

На підставі даних вказаного розрахунку судом встановлено заробітну плату позивачу було визначено з урахуванням коефіцієнту понад середньомісячну заробітну плату виходячи з його тарифної ставки (окладу), що відповідає передбаченим законодавством вимогам. Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідачем було дотримано зазначених вимог законодавства.

У свою чергу, позивачем не доведено, що йому не було виплачено відповідачем заробітної плати за 32 дні роботи в зоні небезпеки з урахуванням відповідного коефіцієнту понад середньомісячну заробітну плату виходячи з його тарифної ставки (окладу) у загальному розмірі за весь період роботи в зоні небезпеки 631,22 крб.

Щодо наявності підстав для зобов'язання відповідача нарахувати та виплати позивачу одноразову виплату за радіоактивне переопромінення в період з 20.09.1986 по 04.11.1986 більше 50 мілізівертів у розмірі 540 крб., одноразової винагороди за переопромінення за 1986-1987 роки в 25 бер у сумі - 1000 крб., добових в сумі 112,00 крб. та витрат на харчування у розмірі 91 крб.20 коп., суд зазначає про таке.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати», надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Позивач мав звання: старший лейтенант міліції та, як вже зазначалось, отримав дозу опромінення: 25,5 бер. (255 мілізівертів).

Відповідно до Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР 29 липня 1991 за № 114 посада старший лейтенант міліції віднесена до категорії "Середній начальницький склад".

Таким чином, за наведених обставин та враховуючи приписи вказаного Розпорядження позивачу належить до виплати одноразова грошова винагорода (як особі, яка відноситься начальницького складу органів внутрішніх справ), у розмірі трьох місячних окладів грошового утримання по посаді і спеціальному званню, що становить 510,00 крб. (посадовий оклад за вересень 1986 року - 165 крб. + посадовий оклад за жовтень 165 крб. + посадовий оклад за листопад 1986 року - 180 крб.)

Проте, як стверджує позивач та не заперечується відповідачем зазначена одноразова винагорода не була виплачена позивачу.

За наведених обставин та враховуючи, що позивач має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 510,00 крб., проте вказана сума коштів всупереч вимогам чинного законодавства не була виплачена останньому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та зобов'язання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області нарахувати та виплатити на його користь не доплачену суму грошової винагороди у розмірі 510,00 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 255 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ під час виконання робіт у зоні небезпечності в період з 27.04.1986 по 28.04.1986.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову винагороду за переопромінення за 1986-1987 роки в 25 бер у сумі - 1000 крб. суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, обгрунтовуючи своє право на отримання вказаної одноразової винагороди позивач посилається на розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р.

Проте, суд звертає увагу, що вказаним нормативно правовим актом лише надано дозвіл МВС України перерахувати грошове забезпечення співробітників апарату МВС - учасників ЛНА на ЧАЕС, віднесених до категорії 1, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, за період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу та разом з цим, виплата одноразової винагороди за переопромінення за 1986-1987 роки в 25 бер в тому числі у розмірі 1000 руб. вказаним Розпорядженням не передбачена.

Як вже зазначалось, виплата одноразової винагороди у розмірі до 1000 руб. проводилась за рішенням голови урядової комісії з ліквідації аварії і лише тим працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт згідно розпорядження РС СРСР № 964 рс від 17.05.1986 р. та не поширювалась на працівників органів внутрішніх справ розпоряженням РМ СРСР № 1031 рс від 23.05.1986 р.

Розпорядженням РМ СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року було передбачено виплату особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (до якого належав позивач) у розмірі 500 руб. лише в тому випадку, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації в у зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у відповідних зонах небезпеки.

Таким чином, судом не встановлено підстав для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову винагороду за переопромінення за 1986-1987 роки в 25 бер у сумі - 1000 крб., а також включення зазначеної суми у довідку про грошове забезпечення останнього для обчислення пенсії.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що у пункті 3 Постанови Ради Міністрів УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 року "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища", вирішено виділяти в розпорядження міністерства енергетики і електрифікації СРСР для заохочення працівників підприємств, установ і організацій (незалежно від їх підвідомчої підпорядкованості), які безпосередньо беруть участь в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, кошти. Розмір премії не повинен перевищувати 400 крб. на місяць (понад встановлені максимальні розміри премії).

Суд також звертає увагу, що у Постанові Ради Міністрів УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 зазначено, що витрати, пов'язані з відрядженням всіх працівників, виробляються понад ліміти на службові відрядження і не обмежуються граничними асигнуваннями на ці цілі.

Отже, з наведеного вбачається, що позивач, виконуючи роботу в зоні відчуження в період з 20.09 по 04.11.1986 року мав право на отримання премії.

Разом з цим, на підставі наявних у справі доказів, судом встановлено, що позивач такої премії не отримував та вказане грошове забезпечення взагалі не було нараховано ОСОБА_1

Таким чином, оскільки позивач мав право на отримання премії за виконання робіт пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, проте зазначена грошова винагорода не була нарахована та виплачена позивачу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за роботу в зоні відчуження в період з 20.09 по 04.11.1986 року у розмірі 400,00 крб.

У свою чергу, суд зазначає, що позивачем в адміністративному позові не було заявлено позовних вимог про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити йому премію за роботу в зоні відчуження в період з 20.09 по 04.11.1986.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію в розмірі 400 крб. за роботу в зоні відчуження у період з 20.09 по 04.11.1986.

Щодо наявності підстав для донарахування позивачу добових та витрат за харчування суд зазначає, що відповідно до умов підпункту 2 пункту 1 постанови Ради Міністрів України РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища" міністерствам і відомствам дозволялось виплачувати працівникам, у тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов'язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища, добові в розмірі 3,50 крб. та забезпечувати їх безкоштовними трьохразовим гарячим харчуванням (із розрахунку 2,85 крб. на добу) і безкоштовним житлом.

Водночас, як встановлено судом, кошти на харчування та добові позивачу, всупереч наявного у нього права на їх отримання, не нараховувались і не виплачувались.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання відповідача нарахувати та виплати йому зазначені суми коштів у розмірі 112,00 крб. (добові з розрахунку 3,50 крб. х 32 дні) та 91,20 крб. (виплати на харчування з розрахунку 2,85 крб. х 32 дні).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги в частині зобов'язати Ліквідаційну комісію управління державтоінспекції ГУ МВС України в Київській області нарахувати та виплатити на його користь не доплачену суму за роботу у зоні небезпечності у сумі 2376,70 крб. підлягають задоволенню частково, а саме в частині нарахування та виплати позивачу: одноразової виплати коштів в сумі 510,00 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 255 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ; премії в розмірі 400 крб. за роботу в зоні відчуження в період з 20.09.1986 по 04.11.1986, добові в сумі 112,00 крб. та витрати на харчування у сумі 91,20 крб, що разом складає 1113,2 крб.

Щодо вимоги про визнання неправомірними дій Ліквідаційної комісії управління державтоінспекції ГУ МВС України в Київській області щодо надання позивачу довідки про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження у період з 20.09.1986 по 04.11.1986 без урахування нарахування та виплати додатково передбачених законодавством коштів, то суд зазначає, що вказана позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачем не було включено всіх належних позивачу відповідно до вимог законодавства виплат у довідки про заробітну плату ОСОБА_1 для обчислення пенсії.

При цьому, суд зауважує, як вже зазначалось, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р "Про оплату праці військовослужбовців-учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС-учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії а також тих, які в 1986-1987 роках отримали дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перераховувати їх грошове утримання за періоди роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальним званням, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначати і перераховувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при видачі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_1 не було враховано ряду обставин, що у подальшому значно вплинуло на розмір пенсії позивача та відповідно обмежило його конституційні права.

У свою чергу, відповідачем жодних заперечень проти позовних вимог, у тому числі і щодо наявності обставин, які б унеможливлювали внесення всіх відомостей про заробітну плату позивача відповідно до вимог законодавства та на підставі наявних у позивача документів суду надано не було.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача видати йому нову довідку про грошове забезпечення для подачі в пенсійний фонд для перерахування пенсії з урахуванням таких виплат: подвійної заробітної плати у розмірі 177,22 крб., одноразової виплати за радіоактивне переопромінення у розмірі - 540,00 крб., добових у розмірі 112,00 крб., виплат на харчування у сумі 91,20 крб. та одноразової винагороди за переопромінення за 1986-1987 роки в 25 бер у сумі - 1000 крб., суд зазначає про таке.

Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751/1032/3к/13-412/308 в разі, якщо робота в зоні відчуження оплачена невірно, без врахування урядових рішень, то повинен бути здійснений перерахунок заробітної плати згідно законодавства.

Згідно листа Мінсоцполітики від 09 червня 1995 року № 224/8.13 підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У свою чергу, постановою КМУ від 25 березня 2011 року № 112 затверджено Порядок обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В пункті 6 Порядку зазначено, що в усіх випадках, премія, передбачена пунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 № 207-7 (не більше як 400 крб. на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганню забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.

З оляду на зазначені норми законодавства, а також викладені у даному рішенні висновки суду, позивачу повинен бути проведений розрахунок грошового забезпечення із урахуванням: посадового окладу у двократному та чотирикратному розмірі понад середньомісячну заробітну плату виходячи з його тарифної ставки (окладу) що дорівнює 631,22 крб., премії - 400 крб., грошової винагороди за отриману допустиму дозу радіації в розмірі 510 крб, а також добових в сумі 112,00 крб. та грошового забезпечення на харчування у розмірі 91,20 крб.

З 1 січня 2012 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою проведено перерахунок пенсії чорнобильцям, виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Отже, наділивши позивача певними соціальними гарантіями, що випливають з його статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліда по захворюванню, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, держава взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з частиною 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, визначений механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 7 Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додається, у тому числі, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, форма якої затверджена постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 № 122; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період надаються підприємствами, установами та організаціями за основним місцем роботи працівників або їх правонаступниками.

Разом з цим, суд зазначає, що на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" триває процедура ліквідації територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Відповідно до частини другої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Разом з тим, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється (пункт 4 статті 105 Цивільного кодексу України).

Отже, на даний час повноваження з видачі довідок про грошове забезпечення для перерахунку пенсій особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, звільненим зі служби, залишаються за ліквідаційними комісіями ГУМВС (УМВС) в областях та м. Києві.

Таким чином, з метою належного виконання прийнятого судом рішення, уникнення будь-яких перешкод в отриманні позивачем вказаної довідки та відновлення його порушеного права, суд дійшов висновку, про часткову обґрунтованість позовних вимог, та вважає за необхідне зобов'язати Ліквідаційну комісію управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Київській області включити в довідку про його заробітну плату за період з 20.09.1986 по 04.11.1986 всі належні позивачу та вказані в даному судовому рішенні виплати та видати йому нову довідку про перераховане грошове забезпечення відповідно зразку довідки, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 03.09.2012 року за № 536 встановленого зразка для подачі до відповідного управління пенсійного фонду для перерахунку пенсії.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було надано суду жодних пояснень та доказів, які б спростували всі доводи позивача.

Враховуючи зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом також встановлено, що позивач просить суд звернути постанову до негайного виконання, з приводу чого суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до приписів частини 2 вказаної норми суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Водночас, оскільки визначити суму стягнення за один місяць не вбачається можливим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для негайного виконання даного рішення суду у частині нарахування та виплати позивачу недоплаченої йому суми коштів за роботу у зоні ЧАЕС.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги обставини справи суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 77, 90, 205, 242 - 246, 255, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Ліквідаційної комісії управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Київській області щодо надання ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення, на роботах в зоні відчуження в період з 20.09.1986 по 04.11.1986 без урахування всіх передбачених законодавством йому до виплати коштів.

3. Зобов'язати Ліквідаційну комісію управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Київській області нарахувати та виплатити користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошового забезпечення за роботу у зоні відчуження в період з 20.09.1986 по 04.11.1986 в сумі 1113,2 крб., а саме: одноразову виплату коштів в сумі 510,00 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 255 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ; премію в розмірі 400 крб. за роботу в зоні відчуження в період з 20.09.1986 по 04.11.1986, добові в сумі 112,00 крб. та витрати на харчування у сумі 91,20 крб.

4. Зобов'язати Ліквідаційну комісію управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Київській області включити в довідку про заробітну плату ОСОБА_4 за період з 20.09.1986 по 04.11.1986 за роботу у зоні відчуження такі виплати: збережений середній заробіток за 32 дні роботи в зоні відчуження у розмірі 174,94 крб.; оплату праці працівників в межах тридцяти кілометрової зони ЧАЕС, розділеної на III, II, І зони небезпеки, у 2-кратному та 4-кратному розмірі, що дорівнює 456.28 крб.; одноразову виплату за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 255 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ в сумі 510,00 крб.; премію за роботу в зоні відчуження в період з 20.09.1986 по 04.11.1986 в розмірі 400,00 крб.; добові в сумі 112,00 крб. та кошти на харчування у сумі 91,20 крб.

5. Зобов'язати Ліквідаційну комісію управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Київській області видати ОСОБА_1 нову довідку встановленого зразка про грошове забезпечення з урахуванням вищезазначених виплат для подачі до відповідного управління Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії.

6. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

7. Встановити для Ліквідаційної комісії управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Київській області строк для надання суду звіту про виконання судового рішення - один місяць з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.