Справа № 464/6405/16-а,2-а/464/299/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 рокум. Львів№ 876/1283/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 21 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Горбань О.Ю.,

час ухвалення рішення - 16:04:36 год.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, яким просив визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 14.04.2016 року № 191.

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 21 грудня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що винесене розпорядження прийняте уповноваженим на це органом на підставі повноважень та у спосіб передбачений законом. Крім того, суд першої інстанції також зазначив, що оскаржуване розпорядження Сихівської районної адміністрації від 14.04.2016 року № 191 має рекомендаційний характер та не породжує для позивача жодних юридичних зобов'язань та наслідків.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не здійснював монтаж зазначеної в оскаржуваному розпорядженні огорожі, адже така знаходиться на території, землекористувачем якої є Автогаражний кооператив № 15 Галицького району. Також вказує на те, що жодними доказами не підтверджено, що саме ним був здійснений монтаж огорожі. Крім того, зазначає, що дане розпорядження не є рекомендаційним, оскільки у випадку звернення відповідача до суду про примусове виконання його може бути зобов'язано здійснити демонтаж огорожі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повноваження органів місцевого самоврядування (у тому числі виконавчих органів міських рад) у сфері будівництва передбачені Законами України «Про архітектурну діяльність», «Про основи містобудування», «Про місцеве самоврядування в Україні», а також Цивільним кодексом України.

Підпунктом 3 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить делеговане повноваження із здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена в ст. 14 Закону України «Про основи містобудування», відповідно до якої до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу.

На підставі вищенаведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради наділена правом контролю за дотриманням законодавства, що регулює містобудівну діяльність, зокрема і щодо самочинно збудованих об'єктів, та встановлення такого факту, а відтак мала право щодо винесення оскаржуваного розпорядження.

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 14.04.2016 року № 191 «Про самочинне встановлення огорожі на прибудинковій території будинку на вул. Б.-І. Антонича, 5» генерального директора ПрАТ «Ірокс» ОСОБА_1 зобов'язано демонтувати самочинно встановлену металеву огорожу на прибудинковій території житлового будинку на вул. Антонича, 5 у м. Львові, влаштування якої виконано без проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування у термін до 28.04.2016 року. Підставою прийняття цього розпорядження були висновки відповідача про те, що металева огорожа позивачем влаштована без проектної документації та без дозволу органу місцевого самоврядування, на земельній ділянці, яка не надана у власність в встановленому законом порядку.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про правомірність оскарженого розпорядження відповідача помилковим і необґрунтованим з таких підстав.

Як встановив суд, оскаржуване розпорядження відповідача прийняте за наслідками розгляду звернення ЛПК «Старий Сихів», на підставі «Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові», затвердженого рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 834, а також постанови адміністративної комісії при Шевченківській районній адміністрації від 13.01.2016 року № 1/3, якою ОСОБА_1 як генерального директора ПрАТ «Ірокс» притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу, та протоколу засідання міжвідомчої комісії від 04.02.2016 року № 5.

Порядок влаштування огорож зі сторони магістральних вулиць і доріг та між суміжними землекористувачами, а також житлових вулиць місцевого значення у м. Львові з врахуванням існуючих архітектурних традицій, функціонально-планувальних вимог до забудови вулиць, типології елементів огорож регулюється «Положенням про порядок влаштування огорож у м. Львові», затвердженим рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 834.

Відповідно до п. 2.1 цього Положення огорожі земельних ділянок необхідно влаштовувати по межі земельних ділянок, визначених документами на землекористування (Державним актом, договором оренди).

Згідно з п. 5.1 цього Положення особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт.

А згідно з п. 1.3 даного Положення дія цього Положення поширюється на всіх юридичних і фізичних осіб, які мають у власності чи користуванні земельні ділянки, що підлягають огородженню.

Відповідно до п. 1.6.1 «Положення про порядок врегулювання самочинного будівництва у м. Львові», затвердженого рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 834, до ознак самочинного будівництва належить влаштування будь-якої огорожі на земельній ділянці, яка не знаходиться у користуванні на умовах оренди або не належить на правах приватної власності фізичній або юридичній особі, проведення будівництва або наявність на ній будівельних матеріалів.

Також відповідно до п. 3.1.1 «Правил благоустрою м. Львова», затверджених рішенням Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376, підприємства, установи,організації та громадяни забезпечують благоустрій земельних ділянок, наданих їх відповідно до вимог законодавства України у власність, користування чи оренду.

Проаналізувавши зміст наведених норм в їх сукупності і системному зв'язку, колегія суддів вважає, що обов'язок отримання дозвільних документів на спорудження огорожі покладено на власників чи користувачів земельних ділянок, на яких споруджується огорожа.

Як встановив суд першої інстанції, огорожу, яку позивача зобов'язано демонтувати оскарженим розпорядженням відповідача, встановлено на земельній ділянці, користувачем якої є Автогаражний кооператив № 15 Галицького району м. Львова.

Враховуючи зазначену обставину та наведені положення нормативно-правових актів, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 як генеральний директор ПрАТ «Ірокс» був зобов'язаний отримати дозвіл органу місцевого самоврядування на спорудження спірної огорожі та виготовити відповідну проектну документацію.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про недоведеність факту спорудження саме ним спірної ділянки огорожі по вул. Антонича, 5 у м. Львові, про яку йдеться в оскарженому розпорядженні відповідача.

Зокрема, доказом цього, як зазначено вище, є те, що користувачем земельної ділянки, на якій встановлено спірну частину огорожі, є Автогаражний кооператив № 15 Галицького району м. Львова.

При цьому, позивач визнає, що ПрАТ «Ірокс» змонтувало частину огорожі по вул. Антонича, 5 у м. Львові, однак стверджує, що змонтувало іншу частину, якої оскаржене розпорядження не стосується. Наведене підтверджується, зокрема, наданими позивачем викопіюванням з генерального плану забудови, копією договору підряду на виконання будівельно-монтажних робіт від 12.01.2010 року, укладеного між Автогаражним кооперативом № 15 (замовник) і ТзОВ «Галичбудмонтаж» (підрядник) та акту приймання виконаних будівельних робіт і довідки про вартість виконаних будівельних робіт, в яких зафіксовано факт спорудження (монтажу) підрядником, зокрема, огорожі.

Висновок суду першої інстанції про те, що факт спорудження саме ПрАТ «Ірокс» спірної частини огорожі підтверджується листом від 09.09.2015 року, в якому ОСОБА_1 як генеральний директор ПрАТ «Ірокс» повідомив голову Сихівської районної адміністрації та директора ЛКП «Старий Сихів», що будівельний майданчик по вул. Антонича, 5 у м. Львові виконаний у відповідності до проекту організації будівництва, огорожа виконана згідно ГОСТ 230407-78, що, на думку суду, є свідченням намагання позивача ототожнити встановлену ним огорожу як огорожу будівельного майданчику, а також визнання факту, що огорожа встановлена ним, колегія суддів вважає помилковим, оскільки із змісту цього листа неможливо встановити, про яку частину огорожі йдеться, а тому зазначене трактування судом першої інстанції змісту листа є надуманим і необґрунтованим.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача як на підставу прийняття оскарженого розпорядження на постанову Адміністративної комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради від 13.01.2016 року № 1/3, якою генерального директора ПрАТ «Ірокс» ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 Кодексу адміністративного судочинства України (порушення правил благоустрою), оскільки в цій постанові також відсутні конкретні відомості щодо конкретної частини огорожі.

Інших належних доказів встановлення спірної частини огорожі на прибудинковій території будинку на вул. Антонича, 5 у м. Львові саме ПрАТ «Ірокс» відповідач суду не надав.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 191 від 14.04.2016 року.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи квитанцій від 17.08.2016 року № 0.0.601770093.1 та від 06.01.2017 року № 4, ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання позовної заяви і апеляційної скарги в розмірі 551,20 грн. і 1515,80 грн. відповідно, що разом становить 2067,00 грн.

Судовий збір за подання позовної заяви сплачений позивачем в розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» (у відповідній редакції), а за подання апеляційної скарги, в більшому розмірі, оскільки відповідно до норм чинної на час її подання редакції ст. 4 цього Закону, судовий збір, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, повинен був становити 606,32 грн. і саме ця сума підлягає відшкодуванню позивачу.

Таким чином, оскільки апеляційний суд прийняв рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі, тому позивачу слід присудити за рахунок бюджетних асигнувань Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати в розмірі 1157,52 грн. (551,20 грн. + 606,32 грн.).

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 21 грудня 2016 року у справі № 464/6405/16-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 14 квітня 2016 року № 191 «Про самочинне встановлення огорожі на прибудинковій території будинку на вул. Б.-І. Антонича, 5».

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 1157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) грн. 52 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 26.02.2018 року