Справа № 813/3888/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/152/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Довгополова О.М., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року (суддя першої інстанції Гавдик З.В., м. Львів, дата складання повного тексту рішення - 18.07.2017),

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 10.10.2017 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області №№ , від 10.10.2017 року.

Із таким судовим рішенням не погодилося Головне управління ДФС у Львівській області, та подало апеляційну скаргу. Вважає, що постанова суду в цій частині є незаконною, так як прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт, мотивуючи свою незгоду, зазначив, що позов є необґрунтований, оскільки проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 1 ст. 257, ст. 278, ч. 1 ст. 279, ч. 4 ст. 280 Митного кодексу України, в результаті чого встановлено не сплату ввізного мита в сумі 272580,5 грн; п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, п. 185.1 ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, в результаті чого знижено податкове зобов'язання по сплаті податку на додану вартість в сумі 509468,7 грн. Встановлено, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару ФОП ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості, як наслідок, при декларуванні даного товару позивачем занижено митну вартість на загальну суму 2274762,90 грн. Ця інформація надійшла від митної адміністрації Данії у 2017 році. Тому було здійснено перевірку і прийнято оскаржувані рішення, які відповідають чинному законодавству. Апелянт просить скасувати постанову і прийняти нову - про відмову в позові.

У судовому засіданні представник відповідача Квасниця Н.Б. підтримала апеляційну скаргу й дала пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги відповідача, вважає суде рішення обґрунтованим і законним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834152, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834153, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834157, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834158, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834150, від 02.09.2014 року № 209120000/2014/834151, від 04.09.2014 року № 209120000/2014/834387, від 08.09.2014 року № 209120000/2014/834889, від 12.09.2014 року № 209120000/2014/835700, від 12.09.2014 року № 209120000/2014/835708, від 15.09.2014 року № 209120000/2014/836116, від 15.09.2014 року № 209120000/2014/836142, від 15.09.2014 року № 209120000/2014/836111, від 16.09.2014 року № 209120000/2014/836425, від 17.09.2014 року № 209120000/2014/836468 та 17.09.2014 року № 209120000/2014/836472.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт складено акт № 1361/13-07/НОМЕР_3, згідно якого встановлено порушення позивачем: п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 1 ст. 257, ст. 278, ч. 1 ст. 279, ч. 4 ст. 280 Митного кодексу України, в результаті чого встановлено не сплату ввізного мита в сумі 272580,5 грн; п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України п. 185.1 ст. 185, п. 187.8 ст.187, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, в результаті чого знижено податкове зобов'язання по сплаті податку на додану вартість в сумі 509468,7 грн.

10 жовтня 2017 року ГУ ДФС у Львівській області на підставі даного вказаного акту перевірки прийняті спірні податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів в сумі 636835,88 грн, в тому числі 509468,70 грн за основним платежем та 127367,18 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозять субєктами підприємницької діяльності в сумі 340725,63 грн, в тому числі 272580,50 грн за основним платежем та 68145,13 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цих рішень з наступних мотивів.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно ч. 1 ст. 257 цього ж Кодексу декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно ч. 1 ст. 278 цього ж Кодексу датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 280 цього ж Кодексу ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Згідно п.п. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно п. 185.1 ст. 185 цього ж Кодексу об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно п. 187.8 ст. 187 цього ж Кодексу датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Згідно п. 190.1 ст. 190 цього ж Кодексу базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 391 цього Кодексу.

Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях (пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України).

Згідно зі ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Згідно п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Позивачем було надано суду копії:

- митних декларацій від 02.09.2014 № 209120000/2014/834152, від 02.09.2014 № 209120000/2014/834153, від 02.09.2014 № 209120000/2014/834157, від 02.09.2014 № 209120000/2014/834158, від 02.09.2014 № 209120000/2014/834150, від 02.09.2014 № 209120000/2014/834151, від 04.09.2014 № 209120000/2014/834387, від 08.09.2014 № 209120000/2014/834889, від 12.09.2014 № 209120000/2014/835700, від 12.09.2014 № 209120000/2014/835708, від 15.09.2014 № 209120000/2014/836116, від 15.09.2014 № 209120000/2014/836142, від 15.09.2014 № 209120000/2014/836111, від 16.09.2014 № 209120000/2014/836425, від 17.09.2014 № 209120000/2014/836468 та 17.09.2014 № 209120000/2014/836472;

- постанови Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2017 по справі № 461/3117/17.

Як вбачається з акту перевірки, встановлено, що при переміщенні через митний кодон України та митному оформленні товару ФОП ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості і як наслідок, при декларуванні даного товару занижено митну вартість на загальну суму 2274762,90 грн.

Судом встановлено, що перевірка позивача проводилася 28.08.2017 за митними деклараціями складеними і поданими до відповідного органу у період з 02.09.2014 по 17.09.2014.

Цей факт апелянтом не оспорюється.

Отже, з врахуванням положень ст. 102 ПК України, штрафні санкції за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання могли бути нараховані у період 1095 днів, тобто по 17 вересня 2017 року (включно).

Однак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення №№ , були прийняті відповідачем 10 жовтня 2017 року, тобто поза межами вищевказаного граничного строку нарахування грошових зобов'язань.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що нарахування податкових зобов'язань поза межами встановленого граничного строку сплати грошових зобов'язань, передбаченого п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, є протиправним.

Тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі № 813/3888/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді О.М. Довгополов

В.Я. Макарик

Повний текст підписано 12 березня 2018 року.