Справа № 643/9886/14-а
Суддя: Скотар А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/9886/14-а
Провадження № 2-а/643/323/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2014 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - Скотаря А.Ю.;

за участю секретаря - Кречетової М.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що є громадянином України і до 1997 року проживав в АДРЕСА_1. З 1997 року постійно проживає в США та зареєстрований на консульському обліку в Генеральному консульстві України в м. Чикаго. З України виїхав у віці 59 років, тобто не набувши права на отримання пенсії за віком, проте маючи необхідний для призначення пенсії виробничий стаж.

09.04.2014 він через свого представника звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі Управління) з заявою про призначення пенсії за віком, проте в цьому йому було відмовлено з підстав не надання документів, що підтверджують його проживання в Україні.

Вказану відмову позивач, враховуючи положення рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, вважає неправомірною та просить зобов'язати Управління призначити та виплатити йому пенсію починаючи з 07.10.2009.

До суду представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, аналогічну заяву разом з запереченнями на позов надав представник відповідача, що дозволяє судові розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харкові, є громадянином України, проте з 1997 року і до теперішнього часу постійно проживає в США, де 18.12.1997 прийнятий на облік в Генеральному консульстві України в Чикаго (а.с. 5-6, 11).

На теперішній час позивач досяг пенсійного віку, мешкає в США, проте з 14.09.1967 по 21.10.1994 працював на різних посадах в Харківському державному науково-дослідницькому інституті метрології, яке перейменовано в Національний науковий центр «Інститут метрології», а з жовтня 1994 року і до виїзду до США - в недержавних підприємствах (а.с. 12-14, 27-28).

На час виїзду на постійне проживання до США позивач не досяг пенсійного віку, за призначенням пенсії до державних органів України не звертався і пенсія йому не призначалась.

09.04.2014 ОСОБА_1 звернувся до Управління з заявою про призначення пенсії за віком, до якої додав копію трудової книжки, документи з інституту метрології, довідку про заробітну плату, довідку державної міграційної служби та заяву-анкету, довіреність, апостіль, копію паспорту довіреної особи (а.с. 10).

17.04.2014 Управління прийняло рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, пославшись на відсутність певних документів (а.с. 16-17).

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві Юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, з наступними змінами, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок).

Згідно п. 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Пунктами 4 та 5 Порядку передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. У разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо документи, які необхідно подати додатково, протягом трьох місяців не подані, пенсія призначається, відновлюється за наявними документами. У подальшому при надходженні додаткових документів пенсія перераховується зі строків, передбачених пунктом четвертим статті 45 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Перелік документів, подання яких є необхідним для призначення пенсії, міститься в п. 7 Порядку.

Як вбачається зі змісту рішення комісії Управління по розгляду суперечних питань від 17.04.2014, причиною для відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії стала відсутність серед переліку документів, наданих представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2, довідки податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номеру та документа, що підтверджує місце проживання (реєстрації) в Україні (паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації).

З цього можна зробити висновок, що будь-яких інших підстав чи перешкод для призначення пенсії позивачеві, як-то подання документів до неналежного органу, неналежне засвідчення поданих документів, їх подання представником за довіреністю, а ні особисто заявником, Управління не вбачає.

Разом з тим п. 5 Порядку передбачає конкретні дії органу, що призначає пенсію, в разі надходження не всіх необхідних документів. У п. 35 Порядку вказано, що у необхідних випадках надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії. Таких дій Управлінням здійснено не було.

Згідно ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В силу ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Аналіз зазначених вище норм дозволяє зробити висновок що можливість реалізації громадянами України права на соціальний захист не може ставитись в залежність від їх місця проживання. Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод і це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та включає право громадян на забезпечення їх у старості шляхом отримання, крім іншого, пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

З погляду на вищевикладене, суд вважає, що відмова відповідача в призначенні пенсії ОСОБА_1 з вказаних в протоколі комісії підстав є необґрунтованою, отже протиправною.

Разом з тим вимоги про зобов'язання Управління виплатити пенсію позивачу починаючи з 07.10.2009 є безпідставними і не можуть бути задоволені через наступне: за загальним правилом, передбаченим ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон), пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Вимагаючи зобов'язати відповідача призначити та виплатити пенсію саме з 07.10.2009 позивач посилається на вказане вище рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 (далі Рішення), яким визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте вказане Рішення стосується питання припинення та поновлення виплат вже призначеної пенсії громадянам України, постійно проживаючим за кордоном. Про це свідчить пп. 3.3. п. 3 Рішення, де зазначено: «… Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами».

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, а саме в межах визнання протиправними дій Управління щодо відмови в призначені пенсії та зобов'язання призначити пенсію згідно заяви ОСОБА_1 від 09.04.2014. В іншій частині позов задоволений бути не може.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-14, 71, 122, 158-163, 167, 186 КАС України, ст.ст. 24, 46 Конституції України, ст.ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 пенсію на підставі заяви його представника ОСОБА_2 від 09.04.2014.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд який постановив рішення шляхом подачі в 10-денний строк із дня її отримання апеляційної скарги, з одночасним її наданням до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Скотар А.Ю