Справа № 807/1941/17
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у адміністративній справі

06 березня 2018 рокум. Ужгород№ 807/1941/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Стенавська А.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2;

відповідача 1: Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Ужгородського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Тимчук Тетяна Олегівна, - не з'явилася;

відповідача 2: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, представник - Строган М.М.;

третя особа: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Ужгородського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Тимчук Тетяни Олегівни, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 про визнання протиправними і скасування рішення, запису та свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Ужгородського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Тимчук Тетяни Олегівни, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №12435102 від 25.11.2015 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності 494000110 від 09.12.2015 року на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.12.2017р. було відкрито провадження в даній адміністративній справі. Ухвалою суду від 14.12.2017р. було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Разом з тим, 11.01.2018р. до Закарпатського окружного адміністративного суду за вх. № 331/18 від третьої особи - ОСОБА_5 надійшла заява про закриття провадження в даній адміністративній справі (а.с.61).

Подану заяву ОСОБА_6 мотивувала тим, що дане провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 є спором про право, що стосується домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 за ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не відноситься до підсудності Закарпатського окружного адміністративного суду. Окрім цього, у поданій заяві ОСОБА_5 зазначила про те, що з моменту виявлення таких обставин справи у відповідності до чинного законодавства за п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання про закриття провадження в адміністративній справі та просили відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача-2 проти задоволення клопотання про закриття провадження в адміністративній справі теж заперечила та просила відмовити в його задоволенні.

Третя особа в судовому засіданні заяву про закриття провадження в адміністративній справі підтримала, просила її задовольнити та закрити провадження у справі.

Розглянувши заяву третьої особи про закриття провадження справі, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача-2 та третьої особи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 КАС України: юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Водночас, відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013р. № 3 (далі - Постанова Пленуму): ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

В силу положень частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України): суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У відповідності до статі 393 ЦК України (визнання незаконним правового акта, що порушує право власності): правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Частина 2 статті 16 ЦК України (захист цивільних прав та інтересів) визначає наступні цивільно-правові способи захисту порушених прав, а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом з тим, виходячи з системного аналізу положень законодавства, судової практики, змісту та суті позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Окрім цього, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Спір у справі, що розглядається, стосується скасування рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №12435102 від 25.11.2015 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності 494000110 від 09.12.2015 року на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1, а отже, суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, дійшов помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд констатує, що спір про скасування рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, згідно з яким, вирішено питання щодо права власності на земельну ділянку, має розглядатися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Додатковими обставинами, що підтверджують розгляд даного спору за правилами цивільного судочинства слугують наступні докази, які наявні в матеріалах справи: копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.12.2015р., видане третій особі - ОСОБА_5, відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 16.02.2015р. № 98 (а.с.48-51), а також докази, які надані позивачем щодо спірної земельної ділянки (а.с.98-110, 117-123).

Отже, суд дійшов висновку, що спір про скасування рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку на підставі рішення суб'єкта владних повноважень є цивільно-правовим.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України: суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України): суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України: cуди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на викладене, порушені права і інтереси особи підлягають захисту в порядку цивільного судочинства з урахуванням норми п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, яка визначає одним із способів захисту цивільного права визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України: якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України: позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Оскільки відповідачами у даному спорі є Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Ужгородського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Тимчук Тетяна Олегівна та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, а також враховуючи той факт, що предмет спору стосується цивільного права, зокрема, спірної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та претензії щодо якої заявляють як позивач так і третя особа, дана справа підсудна місцевому загальному суду, а саме - Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області та розглядатиметься за правилами цивільного судочинства (ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України: у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного та керуючись пунктом 1 частини 1 статті 238, статями 243, 248, 256, 294, 296 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Закрити провадження в адміністративній справі № 807/1941/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Ужгородського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Тимчук Тетяни Олегівни, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №12435102 від 25.11.2015 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності 494000110 від 09.12.2015 року на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 - у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

2.Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

3.Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017р.).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення за формою і змістом, передбаченими ст. 296 КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі, якщо ухвалу було оскаржено та не скасовано судом апеляційної інстанції, така ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення судом апеляційної інстанції.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 06 березня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 12 березня 2018 року.