Справа № 816/1359/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: І.С. Шевяков

27 лютого 2018 р. Справа № 816/1359/17
Колегія Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (повний текст складений 17 жовтня 2017 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру України у Полтавській області, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Полтаваплемсервіс» про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобовязання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

14 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26 вересня 2017 року, просить: визнати протиправними дії відповідача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Полтавській області (подалі - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач) щодо відмови в наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га., для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Абазівської сільської ради Полтавського району, викладені в листі від 12 липня 2017 року № 9826/6-17; - визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 231 від 26 серпня 2016 року «Про організаційні заходи щодо підготовки лоту до проведення земельних торгів»;- зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га., для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області; - визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 145 від 15 березня 2017 року про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сільськогосподарського призначення державної власності, площею 40,8578 га, з кадастровим номером :00:013:0002 на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області; - визнати протиправним та скасувати лист ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 28-16-0.10-5618/2-17 від 27 липня 2017 року про надання згоди на поділ земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, площею 40,8578 га., з кадастровим номером :00:013:0002 на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Позивач зазначає, що дії ГУ Держгеокадастру у Полтавській області неправомірні та такі, що вчинені в порушення діючого законодавства, яке встановлює порядок розгляду заяв громадян стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для організації та ведення особистого селянського господарства.

Означені твердження позивач обґрунтовував висновками про незаконність рішень відповідача, що повязані з процедурою підготовки земельного аукціону щодо земельної ділянки, із загальної площі якої він бажав отримати земельну, ділянку орієнтовною площею 2.0 га. Позивач вважав, що відповідача не мав права починати процедури організації земельного аукціону у 2016 році, оскільки, як на його думку, попередній землекористувач, ПАТ «Полтаваплемсервіс», користувався цією землею та сплачував за неї орендну плату до кінця 2016 року.

Крім того, позивач вважав, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з непередбачених законом підстав.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначив, що частиною третьою статті 136 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що земельні ділянки включені до переліку земельних ділянок держаної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. Відтак, адміністративний позов є безпідставним, необґрунтований нормами матеріального права та не підтверджений належними доказами, тобто таким, що задоволенню не підлягає.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (повний текс постанови складений 17 жовтня 2017 року) у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що, оскільки, земельна ділянка, на яку претендував позивач, включена до переліку земельних ділянок, право оренди яких виставляється на торгах у формі аукціону, суд дійшов висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність частини спірної земельної ділянки.

Таким чином, частина позовних вимог щодо визнання протиправною відмови відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою - задоволенню не підлягає.

Аналогічно не підлягає задоволенню як похідна - позовна вимога про зобовязання відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1

За відсутністю факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, судом відмовлено в задоволені вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 231 від 26 серпня 2016 року «Про організаційні заходи щодо підготовки лоту до проведення земельних торгів»;- зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га., для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області; про визнання протиправним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 145 від 15 березня 2017 року про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сільськогосподарського призначення державної власності, площею 40,8578 га, з кадастровим номером :00:013:0002 на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області; - про визнання протиправним та скасування листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 28-16-0.10-5618/2-17 від 27 липня 2017 року про надання згоди на поділ земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, площею 40,8578 га., з кадастровим номером :00:013:0002 на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року з прийняттям нового судового рішення про задоволення його адміністративного позову.

Скаржник зазначає, що судом безпідставно не прийнято до уваги та обставина, що спірна земельна ділянка до жовтня 2016 року перебувала у фактичному користуванні ПАТ «Полтаваплемсервіс» і, таким чином, відповідач не мав законних підстав для включення земельної ділянки для участі в аукціоні і, відповідно, у відповідача були відсутні підстави для відмови йому в наданні згоди на розроблення проекту землеустрою. Також скаржник зазначає, що судом безпідставно не були прийняті до уваги надані ним докази на підтвердження цієї обставини, у тому числі, - відхилене клопотання про допит свідків.

Належним чином повідомлений про дату, час, місце розгляду справи позивач та представник третьої особи до засідання суду апеляційної інстанції не явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина 6 статті 118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац 1 частини 7 статті 118 ЗК України).

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абзац 2 частини 7 статті 118 ЗК України).

Судом встановлено, що 21 червня 2017 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 2,00 га., у власність для ведення особистого селянського господарства на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів /а.с. 46/.

На вищевказану заяву ГУ Держгеокадастру у Полтавській області позивачу надано відповідь, - лист від 12 липня 2017 року вих. № 9826/6-17, в якому зазначено, що відповідно наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 26 серпня 2016 року № 231 земельна ділянка, на яку претендує позивач, виставляється на торгах у формі аукціону, у звязку з чим правових підстав для задоволення заявленого клопотання не вбачається /а.с. 47/.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів зазначає, що статтею 18 ЗК України визначено, що до земель України належать усі землі в межах її території, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Згідно зі статтею 19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення визначені як окрема категорія земель.

Землями сільськогосподарського призначення ЗК України визнає землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (стаття 22 ЗК України). Наведене свідчить, що визначення поняття «землі сільськогосподарського призначення» насамперед повязано з використанням їх для такої цілі, як виробництво сільськогосподарської продукції, що зумовлено їх природними властивостями.

Частина перша статті 23 ЗК України закріплює принцип пріоритетності використання земель, придатних для сільського господарства, згідно з яким такі землі повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Пріоритетність правового режиму цих земель передбачає необхідність їх цільового використання.

Стаття 22 ЗК України визначає види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування.

Згідно з положеннями зазначеної норми окрему групу субєктів сільськогосподарського землевикористання становлять громадяни, яким землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва.

Правовий режим наведених видів землевикористання встановлюється ЗК України та спеціальними законами.

Стаття 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою в установленому законодавством порядку.

Наведене свідчить, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які надаються у власність або передаються у користування, за конкретними цілями використання поділяються на види. Віднесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення до того чи іншого виду позначається на їх правовому режимі (порядку використання), який відповідає їх цільовому призначенню (використанню).

Як убачається з наказу відповідача № 231 від 26 серпня 2016 року до продажу на земельних торгах у формі аукціону права оренди визначена земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності, площею 40,8578 га, з кадастровим номером :00:013:0002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с. 44).

Отже, позивач 21 червня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для особистого селянського господарства, у порядку безоплатної передачі, у той час, коли за функціональним використанням означена земельна ділянка мала статус - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Матеріали справи посвідчують ту обставину, що питання зміни функціонального використання земельної ділянки позивачем не ставилося, а документи, що надані ним до заяви від 21 червня 2017 року не посвідчують ту обставини, що позивач просить надати йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що положеннями Земельного кодексу України прямо передбачено заборону відчуження земельних ділянок, включених до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги. Водночас, виготовлення, погодження та затвердження в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забезпечує саме організатор земельних торгів, яким у спірних відносинах є відповідач, що здійснює реалізацію права державної власності на спірну земельну ділянку.

Судам першої та апеляційної інстанцій позивач не надав доказів, які б безспірно посвідчували ту обставину, що відповідно до частини 2 статті 134 ЗК України земельна ділянка, площею 40,8578 га, з кадастровим номером :00:013:0002, або права на неї, не підлягає продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Крім того, колегія суддів зазначає, що за правовим висновком Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 814/741/16, - у разі ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк, це не є перешкодою процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії відповідача ГУ Держгеокадастру у Полтавській області щодо відмови в наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га., для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Абазівської сільської ради Полтавського району, викладені в листі від 12 липня 2017 року № 9826/6-17.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 17 КАС України (в редакції, що була чинною на час звернення позивача до суду з цим позовом) компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Згідно з частиною першої статті 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналогічні положення закріплені і в пункті першому частини 1 статті 19, частині 1 статті 2 КАС України, в редакції, що є чинною з 15 грудня 2017 року).

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнанні або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог позивача ОСОБА_1 в іншій їх частині, колегія суддів зазначає, що позивач звернувся до суду за захистом своїх заздалегідь непорушених прав, а відтак його позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають. При цьому, колегія суддів зауважує, що, з наведених вище підстав, судом першої інстанції обґрунтовано не задоволені клопотання позивача про дослідження доказів шляхом допиту свідків, витребування інформації стосовно оброблення земель тощо.

Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

Фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалось згідно положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 139, 292, 293, 308-309, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Постанова у повному обсязі складена і підписана 07 березня 2018 року.