Справа № 823/990/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/990/17 Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі-позивач) з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі-відповідач) у якій просив:

- скасувати як протиправний наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 04.04.2017 №955 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_2»;

- скасувати як незаконний наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 05.04.2017 №101 о/с;

- скасувати як незаконний наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 26.05.2017 №143 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_2 з 26.05.2017»;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області поновити ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту Черкаського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;

- стягнути із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7593 грн. 60 коп.;

- стягнути із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь позивача моральну шкоду, заподіяну незаконним звільненням з посади слідчого в сумі 10000 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач наголошує, що судом першої інстанції не було досліджено в повному обсязі всі надані ним докази, залишено поза увагою ту обставину, що працівники поліції протиправно притягнули його до адміністративної відповідальності, що підтверджується постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.08.2017 року, та як наслідок протиправним є наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 26.05.2017 №143 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції, який було винесено за наслідками службового розслідування по адміністративному правопорушенню.

Не погоджуючись із вказаною апеляційною скаргою, Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області подано відзив на неї, зі змісту якого вбачається, що складання адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_2 та ухвалення рішення за результатами розгляду адміністративних матеріалів судом, не виключає наявності у діях позивача складу дисциплінарного проступку та не позбавляє ГУНП в Черкаській області можливості накладення дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, оскільки відповідно до наданих ГУНП матеріалів справи, позивача звільнено зі служби за порушення службової дисципліни - не пов'язане з вчиненням адміністративного правопорушення. Відтак, наявність чи відсутність рішення у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Посилання позивача на те, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.08.2017 закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (№ 712/4296/17), як на підставу для визнання протиправним та скасування наказів від 04.04.2017 № 955 та від 26.05.2017№ 143 о/с та поновлення на службі, безпідставне, оскільки питання наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку не може бути предметом дослідження у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу № 938 від 03.04.2017 «Про призначення та проведення службового розслідування» з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин події, керуючись п.2.6 Інструкції «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 № 230 та ст. 14 Дисциплінарного статуту призначено службове розслідування за фактом складання відносно слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_2 адміністративних матеріалів та порушення останнім службової дисципліни.

За наслідками проведеного службового розслідування за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, у негідній поведінці у позаслужбовий час, недотриманні норм професійної та службової етики в порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» правил дорожнього руху України та інших нормативно правових актів з питань безпеки дорожнього руху, ст.ст. 1 та 7 Дисциплінарного статуту ОВС, ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», Присяги і Правил поведінки працівника апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, тобто за вчинення проступків несумісних з подальшим проходженням служби, наказом від 04.04.2017 № 955 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_2» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Також, наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 05.04.2017 № 101 о/с капітана поліції ОСОБА_2 слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ) звільнено зі служби в поліції.

В подальшому, дізнавшись про тимчасову непрацездатність позивача під час прийняття наказу від 05.04.2017 № 101 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції, відповідач прийняв наказ від 26.05.2017 № 143 о/с, яким внесено зміни щодо дати звільнення зі служби ОСОБА_2

Проте, позивач вважаючи оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже, оскаржувані накази є правомірними, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вимоги позивача щодо поновлення його на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту Черкаського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням з посади слідчого в сумі 10000 грн. також не підлягають до задоволення, оскільки є похідними від перших вимог, у задоволенні яких судом відмовлено у повному обсязі.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», який визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 9 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 № 901-VIII (набрав чинності 28.12.2015), до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» вирішено поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Статут).

Згідно преамбули статуту, він визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 2 Статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 5 Статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до ч. 6 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Статтею 12 Закону України «Про національну поліцію» визначено види дисциплінарних стягнень, до яких належать: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися: тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У відповідності до ст.14 Закону України «Про національну поліцію» про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ, як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Проте, жодних імперативних обмежень щодо встановлення того чи іншого виду дисциплінарної відповідальності законодавцем не встановлено, окрім того, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Визначення виду дисциплінарного стягнення належить безпосередньо до дискреційних повноважень органу, який вільний у виборі останнього.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту, зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно - правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника органів внутрішніх справ і його ставлення до вчиненого.

Відповідно до п. 5.1. Інструкції «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12.03.2013, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Згідно з п. 5.1., 5.2. Інструкції, початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до абз. 9 п. 6.2.2. Інструкції, одним з обов'язків виконавця (голови, члена комісії з проведення службової перевірки) є: після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС стосовно якої проводилося службове розслідування знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства.

П. 6.3. Інструкції також передбачено перелік прав особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування:

- отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування (п. 6.3.1);

- брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування (п. 6.3.2.);

- висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); (п. 6.3.3);

- за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України (п. 6.3.5);

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України (п. 6.3.6.).

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, на підставі наказу №938 від 03.04.2017 «Про призначення та проведення службового розслідування» з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин події, призначено службове розслідування за фактом складання відносно слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_2 адміністративних матеріалів та порушення останнім службової дисципліни.

За наслідками проведеного службового розслідування за фактом складання відносно слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_2 адміністративних матеріалів та порушення останнім службової дисципліни складено висновок від 04.04.2017, затверджений т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області полковником поліції Кожухівським В.О.

Так, у вказаному висновку зазначено, що 01.04.2017 близько 02 год. 30 хв. до диспетчера «Віп Таксі-1588» надійшов виклик про те, що біля магазину «Казбет», що розташований в м. Черкаси знаходиться автомобіль НОМЕР_1, водію якого потрібно надати послугу «тверезий водій».

На місце виклику було направлено водія «Віп Таксі-1588» гр. ОСОБА_4, до якого звернувся позивач за отриманням послуги «тверезий водій» з метою доставляння його до торгово-розважального центру «Любава», а саме до нічного клубу «Manhattan club», у зв'язку з тим що позивач перебуває у стані алкогольного сп'яніння та немає змоги сісти за кермо автомобіля.

У свою чергу, гр. ОСОБА_4 повідомив, що вказана послуга буде коштувати позивачеві 130 грн., на що позивач погодився.

Рухаючись по бульвару Шевченка в напрямку від вулиці Пушкіна до вулиці Михайла Грушевського в м. Черкаси автомобіль НОМЕР_1 було зупинено патрульними поліцейськими.

Після перевірки документів на право керування вказаним транспортним засобом у гр. ОСОБА_4, позивач разом з вказаним водієм «Віп Таксі-1588» продовжив рух в напрямку торгово-розважального центру «Любава».

Доїхавши до торгово-розважального центру «Любава», позивач розрахувався з гр. ОСОБА_4 надавши за послугу «тверезий водій» лише 100 грн.

Після чого позивач направився до торгово-розважального центру «Любава», а гр. ОСОБА_4 зателефонував з мобільного телефону за номером НОМЕР_2 на спеціальну лінію УІП КП « 102» та повідомив про те, що навпроти торгово-розважального центру «Любава» стоїть автомобіль НОМЕР_1, водій якого перебуває в стані алкогольного сп'яніння та на даний час знаходиться в нічному клубі «Manhattan club».

Вказане повідомлення було одразу зареєстроване в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені правопорушення та інші події Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області за № 16246, а на місце події направлено екіпаж Управління патрульної поліції в м. Черкаси.

Цього ж дня, близько 04 год. 05 хв., під час патрулювання біля Черкаського драматичного театру імені Т.Г. Шевченко, що розташований за адресою бульвар Шевченка, 234 в м. Черкасах, поліцейськими Управління патрульної поліції в м. Черкаси був помічений автомобіль НОМЕР_1, що рухався від вулиці Остафія Дашкевича в напрямку вулиці Смілянська в м. Черкасах.

Враховуючи наявну інформацію, що водій вказаного вище транспортного засобу може перебувати у стані алкогольного сп'яніння, патрульними було прийнято рішення про зупинку вказаного транспортного засобу з метою перевірки даної обставини.

Зупинивши автомобіль НОМЕР_1, патрульними поліцейськими було встановлено, що за кермом автомобіля перебуває ОСОБА_2.

Під час спілкування із позивачем працівниками Управління патрульної поліції у м. Черкаси встановлено, що ОСОБА_2 має ознаки алкогольного сп'яніння.

На вимогу патрульних пройти в установленому порядку огляд на стан сп'яніння позивач відмовився.

У зв'язку з вищевикладеним, того ж дня 01.04.2017 відносно ОСОБА_2 в присутності двох свідків гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_8, за порушення п. 2.5 ПДР України складено протокол (серії БР № 142847) про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, під час проведення службового розслідування, 04.04.2017 відібрано пояснення у патрульних поліцейських, а саме: Качура В.В., Андарак С.В., Тихоненка М.М. та Скляр М.В. в присутності яких складався протокол на позивача.

Наданими письмовими поясненнями інспектори патрульної поліції підтвердили вище викладені відомості щодо оформлення адміністративних матеріалів стовно ОСОБА_2 та факт перебування позивача у стані алкогольного сп'яніння.

Свідки гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_8 наданими поясненнями, також підтвердили, що ОСОБА_2 мав явні ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: порушення мови та порушення координації рухів. Також зазначили, що позивач здійснював на них психологічний тиск.

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, висновком службового розслідування ГУНП в Черкаській області, виключно на підставі адміністративних матеріалів, було встановлено факт вживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв та керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, а відтак - встановлення в діях позивача складу дисциплінарного проступку.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.08.2017 у справі №712/4296/17 провадження у справі стосовно гр. ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито, у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, судовим рішення, яке набуло законної сили встановлена відсутність вчинення будь-яких дій, що вказували б на те, що ОСОБА_2 дійсно перебував у стані алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, що стало основним приводом для ініціювання дисциплінарного провадження відносно позивача.

Згідно ч.2 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тож, після закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення №712/4296/17 у відповідача не було жодного переконливого й належного доказу, якими він обґрунтовував наявність дисциплінарного проступку, а саме: перебування водія ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, немотивовану його відмову від підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 01.04.2017 р., нетактовну поведінку під час складання адміністративних матеріалів і т.д.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не врахував положення частини 4 ст. 72 КАС України (чинної на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З огляду на встановлені постановою місцевого суду обставини, зокрема відсутності факту перебування водія ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння та незаконності складання відносно нього протоколу від 01.04.2017 р. серія БР№ 142847, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги висновки постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.08.2017 р. у справі №712/4296/17, які у своїй сукупності суперечать обставинам, які наведені у висновках службового розслідування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок службового розслідування, яким встановлена вина ОСОБА_2 є передчасним, оскільки на час завершення службового розслідування представники відповідача не отримали судове рішення про розгляд протоколу (серії БР № 142847) про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та завчасно прийняло наказ від 04.04.2017 №955 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_2» за наслідками якого позивача було звільнено.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представник відповідача наголошував на тому, що позивач поводив себе зухвало по відношенню до працівників поліції. Одночасно намагався вплинути на свідків, шляхом їх залякування та здійснення психологічного тиску.

Однак, такі посилання спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, зокрема, судом переглянуто вказані відеозаписи та встановлено, що позивач не вживав ненормативної лексики, не підвищував голосу у спілкуванні, не намагався перешкоджати складанню адміністративних матеріалів, не намагався зникнути з місця пригоди та ін.

Таким чином, твердження відповідача щодо недотримання норм професійної та службової етики не підтверджені належними доказами, спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами, а тому не беруться судом до уваги.

Крім того, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч приписам ст. 71 КАС України не надано жодних переконливих доказів, які б спростували висновки місцевого суду, наведені у постанові від 29.08.2017 року. Посилання на наявність в адміністративній справі письмових пояснень співробітників поліції та понятих не можуть прийматися судом до уваги, позаяк вказані докази досліджувалися в місцевому суді та їм було надано відповідну правову оцінку в постанові від 29.08.2017 р. у справі №712/4296/17.

В той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Відповідач, на думку суду апеляційної інстанції, обмежився застосуванням крайнього і найтяжчого виду дисциплінарного стягнення, не дослідивши в повній мірі всі обставини та докази, а також особу працівника.

В період служби в органах поліції на позивача не було накладено жодних дисциплінарних стягнень, що свідчить про належній рівень дотримання службової дисципліни та виконання покладених службових обов'язків.

На переконання колегії суддів, звільнення позивача із займаної посади не відповідає тяжкості вчиненого ним дисциплінарного проступку та при накладенні дисциплінарного стягнення не враховано постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.08.2017 у справі №712/4296/17.

Таким чином, відповідачем необґрунтовано застосовано принцип пропорційності відповідальності при застосуванні дисциплінарних стягнень в залежності від тяжкості проступку та застосовано крайній вид дисциплінарного впливу - звільнення зі служби без врахування обставин, які передбачені ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Між іншим, судом першої інстанції прийнято помилкове рішення, що під час прийняття оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, відповідач діяв в межах своїх повноважень.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо незаконності наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 04.04.2017 №955 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_2» в частині накладення на позивача стягнення у вигляді звільнення з органі внутрішніх справ; наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 26.05.2017 №143 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_2 з 26.05.2017», так як застосування до позивача такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади - крайнього заходу дисциплінарного впливу, є передчасним і не відповідає тяжкості проступку позивача та обставинам, за яких його вчинено.

Щодо позовної вимоги про скасування як незаконного наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 05.04.2017 №101 о/с, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказана позовна вимога є похідною від скасування наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 26.05.2017 №143 о/с, який підлягає скасуванню за наслідком перегляду апеляційної скарги.

Крім того, варто зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), згідно п. 2 розділу ІІ якої, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Оскільки позивач заявив, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позовну вимогу про стягнення із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7593 грн. 60 коп., то колегія суддів приходить до висновку про стягнення саме заявленої суми заробітку за час вимушеного прогулу.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається з таким позовом.

Проте, позивачем не надано жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача та завданням йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, зазначене судове рішення підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1 п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року - скасувати, та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 04.04.2017 №955 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_2»;

Скасувати як незаконний наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 26.05.2017 №143 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_2 з 26.05.2017»;

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області поновити ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту Черкаського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;

Стягнути із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7593 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст постанови складено « 05» березня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кобаль М.І.