Справа № 813/3951/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/12604/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Сапіги В.П. та Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання - Дробота М.Ю.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 великих платників податків Державної фіскальної служби до Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» про застосування арешту коштів на банківських рахунках платника податків (суддя суду І інстанції: ОСОБА_4; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 50 хв. 07.12.2017р. м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не вказана),-

В С Т А Н О В И В:

31.10.2017р. ОСОБА_3 великих платників податків Державної фіскальної служби /надалі ОСОБА_3 ВПП ДФС, позивач, податковий орган/ звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив застосувати арешт коштів, які перебувають на усіх рахунках, відкритих у банках, які здійснюють обслуговування Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» /надалі ПП «ОККО-Нафтопродукт», відповідач/; судові витрати по справі покласти на відповідача (а.с.4-7).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2017р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.79-83).

Вказану постанову суду в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_3 ВПП ДФС, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.87-89).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 30.10.2017р. ревізорами-інспекторами позивача з метою проведення позапланової документальної виїзної перевірки відповідача здійснено вихід на податкову (фактичну) адресу платника податків, однак останнім відмовлено у допуску до проведення перевірки. При цьому, посадовими особами податкового органу виконані всі вимоги закону для проведення перевірки, зокрема, предявлені направлення на проведення перевірки, копію наказу на проведення перевірки.

Також розглядуваний позов поданий податковим органом в загальному порядку, при цьому законом не передбачено прийняття керівником позивача окремого рішення про застосування арешту коштів на банківських рахунках відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач ПП «ОККО-Нафтопродукт» перебуває на обліку в позивача ОСОБА_3 ВПП ДФС; податковою (фактичною) адресою відповідача є м.Львів, вул.Пластова, 1.

27.10.2017р. позивачем на підставі пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу /ПК/ України прийнято наказ № 2425 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «ОККО-Нафтопродукт» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податків при взаємовідносинах з ТзОВ «АГРОВІТАЛ» за період з 01.02.2016р. по 30.04.2016р. та ТзОВ «ФЕРКО» за період з 01.02.2016р. по 31.03.2016р. з відповідними їх відображеннями у податковій звітності з податку на додану вартість за звітні періоди (а.с.8).

На виконання вказаного наказу ОСОБА_3 ВПП ДФС видано направлення на проведення такої перевірки №№ 926, 927 від 30.10.2017р. тривалістю 15 робочих днів (а.с.9, 10).

З метою проведення перевірки головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_3 ВПП ДФС здійснено 30.10.2017р. вихід на податкову (фактичну) адресу ПП «ОККО-Нафтопродукт», де бухгалтеру підприємства пред'явлено:

направлення на перевірку № 926 від 30.10.2017р., видане головному державному ревізору - інспектору відділу податкового супроводження підприємств торгівлі пальним управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери ОСОБА_3 ВПП ДФС ОСОБА_5;

направлення на перевірку № 927 від 30.11.2017р., видане головному державному ревізору - інспектору відділу податкового супроводження підприємств торгівлі транспортними засобами управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери ОСОБА_3 ВПП ДФС ОСОБА_6;

копію наказу ОСОБА_3 великих платників податків ДФС № 2425 від 27.10.2017р.

Посадовою особою ПП «ОККО-Нафтопродукт» бухгалтером ОСОБА_7, що діяла на підставі довіреності № ОНП - 2017/1 від 01.09.2017р., відмовлено у допуску посадових осіб ОСОБА_3 ВПП ДФС до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, що засвідчується відповідним ОСОБА_4 № 445/28-10-42-05/36670361 від 30.10.2017р. (а.с.11).

Згідно письмових пояснень представника платника податків, які викладені на звороті цього ОСОБА_4, в порушення вимог ст.81 ПК України ревізорами не предявлено копію наказу на проведення перевірки, через що не має підстав для допуску до проведення перевірки (зворот а.с.11).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростовані доводи відповідача про непредявлення копії наказу на проведення перевірки; в матеріалах справи не міститься доказів виконання контролюючим органом вимог ст.78.4 ПК України, а саме вручення в порядку ст.42 ПК України, особисто платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові копії наказу № 2425 від 27.10.2017р. про проведення документальної позапланової виїзної перевірки до початку проведення зазначеної перевірки.

Таким чином, ревізорами ОСОБА_3 ВПП ДФС при спробі провести позапланову виїзну документальну перевірку не дотримано вимог ст.81 ПК України.

Також зверненню контролюючого органу до суду з позовом про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках ПП «ОККО-Нафтопродукт» не передувало прийняття рішення про застосування повного або умовного адміністративного арешту майна платника податків, як того вимагає п.94.2 ст.94 ПК України.

Водночас, за змістом пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України для виникнення у контролюючого органу права звернення до суду для застосування арешту коштів мають настати дві умови: 1) у платника податків виник податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення податкового боргу.

Разом з тим, наявність у ПП «ОККО-Нафтопродукт» податкового боргу та відсутність майна для погашення податкового боргу позивачем не доведено.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує наступне.

Із змісту заявленого позову убачається, що податковий орган звернувся до суду для застосування виняткового способу забезпечення виконання платником його обовязку допускати посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки з питань обчислення та сплати податків і зборів (пп.16.1.13 п.16.1 ст.16 ПК України).

Водночас, чинний ПК України передбачає право платника податків недопустити посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки в разі недотримання спеціальної процедури призначення перевірки.

В розглядуваному випадку відповідач скористався своїм правом та не допустив ревізорів позивача до проведення перевірки, при цьому обгрунтував свої дії непредявленням копії наказу про призначення перевірки.

Отже, у цій ситуації визначальне значення має оцінка правомірності дій відповідача по недопуску ревізорів до проведення перевірки та доведення позивачем дотримання всіх вимог закону щодо призначення і допуску до перевірки.

Відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з п.42.2 ст.42 цього Кодексу документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що на позивачу лежить обовязок до початку проведення перевірки вручити копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки, а також підтвердити належними доказами зазначену обставину.

За приписами п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Разом з тим, єдиним документом, який представлений позивачем для підтвердження вручення відповідачу копії наказу на проведення перевірки, є ОСОБА_4 від 30.10.2017р. про відмову платника податків та/або посадових осіб платника податків у допуску посадових осіб ОСОБА_3 ВПП ДФС до проведення документальної позапланової перевірки.

На цьому ж ОСОБА_4 представником відповідача вчинено запис про непредявлення копії наказу посадовим особам підприємства, які перебувають у відрядженні.

Жодних інших доказів належного вручення копії наказу на проведення перевірки не представлено.

Згідно письмових пояснень представника відповідача ОСОБА_7 30.10.2017р. ревізори ОСОБА_3 ВПП ДФС не вручили їй копію наказу на проведення перевірки, незважаючи на її прохання (а.с.67-68).

За таких умов колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що позивачем не доведено факту належного вручення платнику податків перед початком перевірки копії наказу про проведення перевірки.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що податковим органом на адресу ПП «ОККО-Нафтопродукт» були надіслані вимоги № 120004/10/28-10-42-05-10 від 13.05.2016р. щодо взаємовідносин із ТзОВ «Агровітал» (а.с.12-13), № 12159/10/28-10-42-5-10 від 19.05.2016р. та № 12512/10/28-10-42-05-10 від 26.05.2016р. (а.с.18-19, 20-21) щодо взаємовідносин із ТзОВ «Ферко». На вказані запити ПП «ОККО-Нафтопродукт» надані відповіді №№ 443 та 444 від 10.06.2016р. із долученими до них завіреними копіями фінансово-господарських документів, оформлених в рамках вказаних операцій (а.с.14-17, 22-25).

В жовтні 2017 року ПП «ОККО-Нафтопродукт» було отримано вимогу від 04.10.2017р. щодо взаємовідносин із ТзОВ «Агровітал» у період з 01.04.2016р. по 30.04.2016р. (а.с.26-27), на яку ПП «ОККО-Нафтопродукт» було надано відповідь № 624 від 24.10.2017р. (а.с.28-30).

27.10.2017р. податковим органом винесено наказ № 2425 про проведення документальної позапланової перевірки на підставі, зокрема, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, який передбачає таку підставу для призначення перевірки як виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу.

Разом з тим, зазначений наказ не містить жодного обгрунтування виявленої недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Наведені обставини, які свідчать про недотримання податковим органом процедури призначення та проведення перевірки, колегія суддів вважає достатніми і повними для відмови у задоволенні заявленого позову.

В решті висновків суду колегія суддів враховує, що відповідно до п.94.1 ст.94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Згідно з п. 94.5 ст. 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У такому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п.94.6 ст.94 ПК України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Підпунктом 94.6.2 п.94.6 ст.94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Під час судового розгляду зясовано, що зверненню податкового органу до суду з позовом про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках ПП «ОККО-Нафтопродукт» не передувало прийняття рішення про застосування повного або умовного адміністративного арешту майна платника податків, як того вимагає п.94.2 ст.94 ПК України.

Водночас, відповідно до пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За змістом наведеної норми для виникнення у контролюючого органу права звернення до суду для застосування арешту коштів необхідні дві обовязкові умови: 1) у платника податків виник податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення податкового боргу.

Наявності у ПП «ОККО-Нафтопродукт» податкового боргу та відсутність майна для погашення податкового боргу позивачем не доведено.

Процедура адміністративного арешту майна регулюється Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затв. наказом Міністерства фінансів України № 632 від 14.07.2017р.

Відповідно до п.п.7.1-7.3 розділу VII вказаного Порядку арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу доходів і зборів до суду.

Для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому КАС України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Звідси, арешт коштів на рахунках платника здійснюється лише після прийняття рішення керівника контролюючого органу про накладення адміністративного арешту майна цього платника.

Із врахуванням викладеного, застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно п.94.2 ст.94 ПК України. Оскільки доказів прийняття рішення про застосування адміністративного арешту позивач не надав, тому підстави для застосування арешту коштів на відкритих рахунках відповідача є відсутніми.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про безпідставність і необґрунтованість заявленого позову, через що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_3 ВПП ДФС.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2017р. в адміністративній справі № 813/3951/17 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_3 великих платників податків Державної фіскальної служби.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10

Дата складення повного судового рішення: 07.03.2018р.