Справа № 812/2057/17
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/2057/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.11.2017 № Ф-301,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі також - Позивач), який звернувся до з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.11.2017 № Ф-301 про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до пункту 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, є перебування на обліку в податкових органах, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та заява самого платника до органу доходів і зборів про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску, подана не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення АТО. 14.12.2017 позивач звернулась до податкового органу із заявою про звільнення її від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З посиланням на вищевказані обставини та норми Закону України № 1669 "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" позивач просить суд визнати протиправною та скасування вимоги від 06.11.2017 № Ф-301 про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

.Ухвалою суду від 22.12.2017 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 11-12).

Ухвалою суду від 06.02.2018 відкрито провадження у справі та визначено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, апризначено рпозгляд справи на 27.02.2018.

У судовому засіданні 27.02.2018 оголошено перерву до 05.03.2018.

Представник відповідача позов не визнав, надав відзив на позов (а.с. 40-42), в якому зазначив, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. За даними інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 30.09.2017 позивач має борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 29520,77 грн. На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано і надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2017 № Ф-301. Щодо звільнення позивача від обов'язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок зазначив, що підстави для звільнення позивача від обов'язків платника єдиного внеску відповідно до пункту 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" відсутні, оскільки умовою для звільнення є заява у довільній формі та сертифікат Торгово-промислової палати України, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) на території проведення АТО. У позивача такий сертифікат відсутній. Відповідач зазначає, що саме по собі включення того чи іншого населеного пункту до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція не є безумовною підставою для невиконання чи виконання не в повному обсязі платниками єдиного внеску своїх обов'язків, передбачених ч.2 ст.6 Закону України № 2464. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судове засідання позивач не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 46).

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 60).

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована як фізична особа - підприємець 08.12.2008 за № 0005877 Лисичанською міською радою Луганської облатсі, місце проживання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1: АДРЕСА_1, перебуває на облік як платник єдиного внеску у ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.03.2018 за № (а.с. 61-62).

ФОП ОСОБА_1 у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 є платником єдиного внеску.

Згідно відомостей інтегрованої картки платника зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування платника станом на 31.10.2017 заборгованість ОСОБА_1 становила 29520,77 грн/

При цьому, станом на 30.09.2013 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становила 9776,75 грн, 21.10.2013 податковим органом здійснено нарахування єдиного внеску ОСОБА_1 у сумі 1194,03 грн як платнику податків, якій знаходиться на спрощеній системі оподаткування. За четвертий квартал 2013 року та перший квартал 2014 року податковим органом нараховано позивачу єдиний внесок у сумі 1218,67 грн та 1267,95 грн відповідно. У подальшому податковий орган щоквартально здійснював нарахування єдиного внеску ФОП ОСОБА_1, а остання жодного разу з жовтня 2013 року єдиний внесок не сплачувала, у зв'язку з чим і виник борг, зазначений в оскаржуваній вимозі (а.с. 51-56).

При цьому, актом передачі даних з карток особових рахунків платників єдиного внеску від 07.10.2013, на виконання п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 04.07.2013 № 406 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи», від управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області до ДПІ у м. Лисичанську передано сальдо рахунків платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування станом на 01.10.2013 в частині недоїмки, штрафів, пені та авансових платежів (а.с. 57).

Згідно додатку до вищевказаного акту заборгованість ОСОБА_1, реєстраційний номер платника 2025, код РНОКПП НОМЕР_1, станом на 01.10.2013 складалась з боргу по єдиному внеску у сумі 9776,75 грн (а.с. 58).

ГУ ДФС у Луганській області на підставі даних інтегрованої картки сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2017 № Ф-301, згідно якої станом на 31.10.2017 заборгованість зі сплати єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 становить 29520,77 грн, яка складається з недоїмки - 29520,77 грн (а.с. 8).

Зазначену вимогу позивач отримала 02.12.2017, що підтверджується даними з пошукового сайту Укрпошти, до суду адміністративний позов ОСОБА_1 надійшов 19.12.2017, а тому строк звернення позивача з позовом щодо оскарження даної вимоги не пропущено (а.с. 63).

Після отримання вимоги від 06.11.2017 № Ф-301 ОСОБА_1 14.12.2017 звернулась до Лисичанської ОДПІ Головного управління ДФС у Луганській області із заявою про звільнення від сплати єдиного внеску з 14.04.2014 до завершення антитерористичної операції (а.с. 17).

Листом ГУ ДФС у Луганській області від 27.12.2017 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати єдиного внеску відмовлено з посиланням на те, що Законом України від 24.12.2015 № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та вилучено пп. 8 п. 4 ст. 11, яким вносились зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині звільнення платників єдиного внеску в зоні АТО від виконання своїх зобов'язань (а.с. 19).

Вирішуючи адміністративну по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідачів, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) (тут і надалі положення Закону № 2464 наведені у редакції чинній на час виникнення спірних відносин між сторонами).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено обов'язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

При цьому в ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Однак, особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин - жовтень 2017 року, позивач перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464 необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669).

Зокрема, п. .п. б п. 8 ст. 14-1 Закону № 1669 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" (втратило чинність), від 02 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено м. Лисичанськ.

Судом встановлено, що у спірному періоді позивач є платником єдиного внеску, та перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території проведення антитерористичної операції, та подав відповідну заяву до органу доходів і зборів про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску, а отже є суб'єктом правовідносин, до яких необхідно застосувати положення п. 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464.

З огляду на дію зазначеної норми, судом встановлено, що позивач звільнявся від виконання обов'язків платника єдиного внеску, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Судом встановлено, що вимога від 06.11.2017 № Ф-301 про сплату боргу (недоїмки) частково охоплює період, у якому позивач звільнявся від виконання обов'язків платника єдиного внеску, а саме до суми заборгованості, визначеної у спірній вимозі включено заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску за ІІ - ІV квартали 2014 року на суму 3803,85 грн (у сумі 1267,95 грн щоквартально), заборгованість за чотири квартали 2015 року у сумі 5293,88 грн, заборгованість за чотири квартали 2016 року у сумі 3797,64 грн, заборгованість за І-ІІІ квартали 2017 року у сумі 3168,00 грн, а всього заборгованість з квітня 2014 року на суму 16063,37 грн.

Інша частина боргу, визначена у вимозі від 06.11.2017 № Ф-301 складається із недоїмки станом на 01.10.2013 у сумі 9776,75 грн, переданої до податкового органу від УПФУ в м. Лисичанську Луганської області, нарахованого єдиного внеску за ІІІ - ІV квартали 2013 року у сумі 2412,70 грн, І квартал 2014 року на суму 1267,95 грн.

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 сплачувала єдиний внесок у спірний період позивачем не надано, крім того, у судовому засіданні 27.02.2018 позивач підтвердила те, що з 2012 року нею страхові внески не сплачуються.

Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених ст. 25 Закону № 2464, за невиконання обов'язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року унеможливлює й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період.

З огляду на дію зазначеної норми позивач звільняється від виконання зобов'язань платника єдиного внеску встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 14 квітня 2014 року, а не взагалі перерахувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Посилання відповідача на те, що позивачем заяву про звільнення від сплати єдиного внеску подано вже після формування та направлення вимоги про сплату боргу, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що згідно з п. 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 платник єдиного внеску має право подати заяву про звільнення від виконання обов'язків у будь-який період, починаючи з 14 квітня 2014 року, та не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Станом на момент подання позивачем заяви про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску та станом на момент розгляду даної справи, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 - триває.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що ОСОБА_1 заяву про звільнення від обов'язків платника єдиного внеску подано своєчасно, що, у свою чергу, свідчить про дотримання позивачем необхідних умов для звільнення від обов'язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, розпочатої відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Суд вважає, що факт подання позивачем заяви про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску, навіть й після винесення оскаржуваного рішення, але протягом визначеного законодавством строку на подання такої заяви, має бути врахований при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 у справі № 812/505/17.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин судом встановлено, що вимога про сплату боргу від 06.11.2017 № Ф-301 є частково протиправною та підлягає скасуванню в частині визначення позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску за період з 14 квітня 2014 року на суму 16063,37 грн.

В іншій частині вимога про сплату боргу у повній мірі відповідає законодавству, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн. (а.с. 16).

Судом встановлено, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а саме вимога підлягає скасуванню в частині визначення боргу на суму 16063,37 грн, що становить 54,4 % від ціни позову, відповідно, в цій частині судові витрати присуджуються позивачу, що складає 348,16 грн.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області від 06.11.2017 № Ф-301 про сплату боргу (недоїмки) в частині зобов'язання ОСОБА_1 сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску за період з 14 квітня 2014 року в сумі 16063,37 грн. (шістнадцять тисяч шістдесят три гривні 37 коп)

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області (93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72, ідентифікаційний код юридичної особи 39591445) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 348,16 грн (триста сорок вісім гривень 16 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя Т.В. Смішлива