Справа № 826/23791/15
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року № 826/23791/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Власенкової О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ТОВ «Бюро інвестиційних проектів-проектний менеджмент»

(далі - також позивач, ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - менеджмент»)

до ДПІ у Солом’янському районі ГУ ДФС у місті Києві (далі також –

відповідач)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Бюро інвестиційних проектів-проектний менеджмент» звернулось до суду з позовом до ДПІ у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м.Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 16.07.2015 № про збільшення суми грошового зобов’язання у розмірі 245 487,00 грн. - основний платіж та 122 739,00 грн. - штрафні санкції.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що первинні бухгалтерські документи, отримані від ПП «Пром-Тех-Снаб», надані відповідачу під час проведення перевірки, у повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства та мають усі необхідні реквізити, тому висновки відповідача про наявність порушень у діяльності позивача є необґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення, що ґрунтується на таких висновках, – протиправним та підлягає скасуванню судом.

Відповідач позов не визнав, мотивуючи свою позицію тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, що містяться у справі судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 15.06.2015 №776, виданого ДПІ у Солом’янському районі ГУ ДФС у м.Києві, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Бюро інвестиційних проектів-проектний менеджмент» з питань дотримання податкового законодавства при проведенні взаємовідносин із ПП «Пром-Тех-Снаб» (код за ) за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 з податку на додану вартість та з 01.01.2014 по 31.12.2014 - з податку на прибуток.

За результатами перевірки складено акт від 25.06.2015 №3190/26-58-22-07-18/31059394.

Актом перевірки встановлені порушення (відповідно до пункту 4 Акту), пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 131 Податкового кодексу України - занижено податок на прибуток на загальну суму 245 478,00 грн. та пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України – занижено суму податку на додану вартість на загальну суму – 272 753,00 грн.

На підставі визначених актом перевірки порушень відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.07.2015 №, яким визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 245 478,00 грн., та штрафними санкціями на 122 739,00 грн.

Вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства та з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У силу підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не є предметом документальної планової перевірки питання трансфертного ціноутворення, визначені статтею 39 цього Кодексу.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено саме документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Бюро інвестиційних проектів – проектний менеджмент», за результатами якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

У той же час, приписами підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, на адресу ТОВ «Бюро інвестиційних проектів – проектний менеджмент» відповідачем надіслано запит про надання інформації та її документального підтвердження від 13.03.2015 №6626/10/26-58-22-02-011, який отримано позивачем 23.04.2015, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції. У відповідь на вказаний запит позивачем листом від 24.03.2015 №108 надано запитувану інформацію.

За твердженнями відповідача відповідь, надана позивачем листом від 24.03.2015 №108, не містила всієї запитуваної інформації, з огляду на що було проведено перевірку ТОВ «Бюро інвестиційних проектів – проектний менеджмент» на підставі положень підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Щодо суті виявленого порушення положень податкового законодавства суд зазначає про таке.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 у справі №К/800/18945/14, від 01.03.2016 у справі №К/800/66709/14, від 24.02.2016 у справі №К/800/5891/15, від 03.03.2016 у справі №К/800/21974/14, а також у постанові Верховного Суду України від 06.12.2016 у справі №21-1440а16.

Як вбачається зі змісту акту від 25.06.2015 №3190/26-58-22-07-18/31059394, висновки про заниження ТОВ «Бюро інвестиційних проектів – проектний менеджмент» податку на додану вартість та податку на прибуток ґрунтуються на відсутності реальності вчинення господарських операцій між позивачем та приватним підприємством «Пром-Тех-Снаб» за перевіряємий період.

На підтвердження виконання реальності вчинення господарських операцій між позивачем та приватним підприємством «Пром-Тех-Снаб», руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договори підряду на виконання проектних робіт, додатків до вказаних договорів, актів здачі-приймання робіт, податкових накладних, платіжних доручень (з відмітками банку про проведення), проектної документації.

Аналізуючи доводи контролюючого органу, покладені в основу висновків щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства, слід зазначити, що обставини, встановлені в актах перевірок та звірок контрагентів не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних правочинів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.02.2015 у справі №К/800/55977/14.

При цьому, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Натомість, аналіз взаємовідносин між позивачем та ПП «Пром-Тех-Снаб» свідчить, що контролюючим органом не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагента позивача.

Всупереч вимогам податкового законодавства України висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах зроблені по ланцюгу контрагентів контрагента позивача, тобто базуються на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість; під час перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро інвестиційних проектів – проектний менеджмент» контролюючим органом не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин.

При цьому, ані акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача, не містять аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 №К/9991/37637/12, від 17.02.2014 №К/800/50945/13, від 19.02.2014 №К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 №К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що фінансово-господарські операції між позивачем та вищевказаним контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.06.2015 № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання даного податкового повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивач сплатив 5 523,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 06.10.2016 №5540.

У зв'язку із задоволенням позову понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню йому у повному обсязі.

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 25.06.2015 у №.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро інвестиційних проектів – проектний менеджмент» понесені судові витрати у розмірі 5 523,26 грн. (п'ять тисяч п'ятсот двадцять три гривні 26 коп.) з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м.Києві.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова