Справа № 813/4520/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2018 року справа №813/4520/17

79018, м.Львів, вул.Чоловського,2

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сільник Н.Є.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3-К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі ГУМВС України у Львівській області, відповідач 1), Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУНП у Львівській області, відповідач 2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1091 о/с від 06.11.2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас за п. 64 "г" /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 12.04.2017 року;

- заборонити Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в подальшому звільняти позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 "г" /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у Львівській області у відповідності до п. 9, 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" прийняти мене на службу до поліції на рівнозначну посаду, яку я обіймав в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області станом на 06.11.2015 року шляхом винесення наказу про прийняття на службу до поліції з 07.11.2015 року;

- cтягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.10.2017 року по день винесення рішення судом у даній справі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та наказу МВС України від 06.04.2016 року № 260 "Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів ВМС із специфічними умовами навчання".

Ухвалами судді від 08.12.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ГУ МВС України у Львівській області протиправно повторно звільнило позивача з займаної посади старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Яворівського районного відділу ГУМВС у Львівській області, у звязку зі скороченням штатів, без зясування можливості подальшого використання позивача на службі. Позивач зазначає, що відповідач протиправно не врахував того, що його звільнення можливе лише після відмови від проходження служби в поліції. Крім того, відповідач ГУ НП у Львівській області протиправно не запропонував позивачу жодної посади в органах поліції. У зв'язку з тим, що звільнення позивача не відповідає порядку визначеному чинним законодавством, позивач вважає його протиправним та таким, що порушує його право на працю в частині гарантій на зайняття певних посад у порядку визначеному розділом ХІ Закону України "Про Національну поліцію".

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, які наведені у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача ГУНП у Львівській області в судовому засіданні проти позову заперечив. В письмовому відзиві № 95/32/2-2018 від 07.02.2018 року наголосив, що позивач ніколи не проходив службу в поліції та не був поліцейським. Тому, будь яких правових підстав для виплати позивачу грошового забезпечення на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та наказу МВС України від 06.04.2016 року № 260 "Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів ВМС із специфічними умовами навчання" немає. Крім того зазначив, що прийняття на службу до поліції ОСОБА_1 з 07.11.2015 року вирішено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 року у справі № 813/1760/17 (876/11022/17). Враховуючи наведене, представник Головного управління Національної поліції у Львівській області вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник ГУМВС у Львівській області в судовому засіданні проти позову заперечив. У відзиві № 77/32/03-2018 від 02.02.2018 року зазначив, що прийняття і звільнення зі служби в органах внутрішніх справ є однією із функцій органу державної влади. Тому, вимога позивача про заборону ГУМВС України у Львівській області в подальшому звільняти його з органів внутрішніх справ за п. 64 "г" /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ є втручанням у повноваження суб'єкта владних повноважень та безпідставне обмеження юридичної особа у її правах. Враховуючи викладене, представник ГУМВС у Львівській області просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з такого.

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області та звільнений зі служби у запас відповідно до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 06.11.2015 №848о/с за п.64 "г" (через скорочення штатів).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2016 року у справі №813/6357/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 року, скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області від 06.11.2015 року №848о/с в частині звільнення позивача та поновлено ОСОБА_1, на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Яворівського РВ НУ МВС України у Львівській області з 07.11.2015 року.

Наказом ГУ МВС України від 11.04.2017 року № 1020о/с на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2016 року у справі №813/6357/15 ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Яворівського РВ НУ МВС України у Львівській області з 07.11.2015 року.

Відповідно до наказу ГУ МВС України від 11.04.2017 року №1049о/с ОСОБА_1 звільнено з посади старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Яворівського РВ НУ МВС України у Львівській області з 07.11.2015 року на підставі п.64 "г" (через скорочення штатів).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року у справі №813/1760/17, залишеною без змін в частині визнання протиправним наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 року, скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області від 11.04.2017 року №1049о/с в частині звільнення позивача та поновлено ОСОБА_1, на посаді старшого дільничного інспектора міліції Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 12.04.2017 року.

Наказом ГУ МВС України від 06.11.2017 року № 1090о/с на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року у справі №813/1760/17 ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого дільничного інспектора міліції РВ ГУ МВС України у Львівській області з 12.04.2017 року.

Наказом ГУ МВС України від 06.11.2017 року № 1091о/с ОСОБА_1 повторно звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "г" /через скорочення штатів/ з 12.04.2017 року.

Не погоджуючись із вищевказаним наказом, позивач звернувся до суду.

Суд при вирішенні спору у даній справі виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Так, пунктом 64 "г" вказаного Положення передбачено, що особи середнього, старшого і начальницького складу звільняються зі служби в запас через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання їх на службі.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду трудових спорів" (з подальшими змінами) при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію України", Національна поліція України (далі поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

ОСОБА_4 опублікований 06.08.2015 року в газеті "Голос України" та відповідно до його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015 року, крім, зокрема, п. п. 8, 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто 07.08.2015 року.

Так, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію України" передбачено, що з дня опублікування вказаного Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

З врахуванням змісту наведеної норми, суд вважає, що у відповідача ГУ МВС України у Львівській області відсутній обов'язок щодо додаткового попередження позивача про наступне звільнення.

Відповідно до п.п. 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним вказаним Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування вказаного Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у вказаному пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. ОСОБА_4 у цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в вказаному пункті терміну на підставах, визначених Положенням.

Отже, Законом України "Про Національну поліцію України" передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, зокрема прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує положення ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд встановив, що у постанові Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року у справі №813/1760/17, що залишена без змін в частині визнання протиправним наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 року уже досліджувалося питання щодо правомірності звільнення позивача з органів внутрішніх справ в запас за п. 64 "г" /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Суд при винесенні вказаного рішення покликався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19.01.2016 року у справі № 810/1783/13а, згідно якої, ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У вказаному акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з вказаним, при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у вказаному випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано, зокрема, ГУ МВС України у Львівській області.

При цьому, в Законі України "Про Національну поліцію", постанові Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 чи інших нормативно-правових актах не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які були покладені на органи міліції.

У даному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави не ліквідована.

Крім того, суд встановив, що вказане правонаступництво підтверджується, зокрема, аналогічністю завдань міліції і поліції, встановлених ст.3 Закону України "Про міліцію" та ст.2 Закону України "Про Національну поліцію" відповідно, ліквідація обласних управлінь Міністерства внутрішніх справ України з одночасним створенням аналогічних територіальних органів Національної поліції, використання органами Національної поліції в своїй діяльності нормативно-правових актів (наказів) Міністерства внутрішніх справ України.

Суд також врахував, що в постанові від 27.05.2014 року у справі № 21-108а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Пунктами 8-11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію України" не передбачено порядку пропонування працівникам міліції посад в органах Національної поліції.

Враховуючи таку обставину та наведену правову позицію Верховного Суду України щодо обов'язку роботодавця працевлаштувати працівників ліквідованої установи, суд дійшов висновку, що в спірному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, а саме ст.49-2 КЗпП України, частиною 3 якої передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року у справі №813/1760/17, залишеною без змін в частині визнання протиправним наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 року було встановлено, що ГУ МВС України у Львівській області у встановлений законодавством строк не запропонувало позивачу жодної посади в новостворених органах Національної поліції.

З урахуванням наведеного, суд встановив, що звільнення позивача порушило його право на працю в частині гарантій на зайняття певних посад у порядку визначеному розділом ХІ Закону України "Про Національну поліцію".

Тому, суд дійшов висновку про відсутність достатніх і належних правових підстав в ГУМВС України у Львівській області для прийняття наказу від 11.04.2017 року №1049о/с в частині звільнення позивача з займаної посади з 12.04.2017 року. А тому, оскаржений наказ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади було визнано протиправним та скасовано.

Суд при розгляді даної справи бере до уваги те, що вказана постанова суду була виконана відповідачем 06.11.2017 року шляхом прийняття наказу ГУ МВС України у Львівській області від 06.11.2017 року №1090о/с, яким було поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного інспектора міліції Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області.

Проте, всупереч висновкам суду про протиправність звільнення позивача у зв'язку недотриманням процедури звільнення, наказом ГУ МВС України у Львівській області від 06.11.2017 року № 1049о/с позивача було повторно звільнено з органів внутрішніх справ з посади старшого дільничного інспектора міліції Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 12.04.2017 року за п. 64 "г" Положення.

Зі змісту оскарженого наказу випливає, що відповідач при звільненні позивача керувався підпунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114, з наступними змінами та доповненнями.

У відповідності до наведеного підпункту особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, звільнення зі служби допускається за умови відсутності можливості подальшого використання на службі позивача, шляхом пропозиції посад або проходження конкурсу.

Суд встановив, що відповідачем не дотримано вищевказаних вимог закону при винесені оскаржуваного наказу, а саме протиправно не запропоновано позивачу жодної посади в новостворених органах Національної поліції, що слугує підставою для скасування наказу про звільнення.

Суд зазначає, що відповідачем повторно недотримано вимоги ст.49-2 КЗпП України, частиною 3 якої передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі чи організації.

Жодних доказів протилежного відповідачі суду не надали.

Тому, враховуючи те, що відповідач протиправно не запропонував позивачу жодної посади в новостворених органах Національної поліції, суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 є таким, що порушило його право на працю в частині гарантій на зайняття певних посад у порядку визначеному розділом ХІ Закону України "Про Національну поліцію".

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність достатніх і належних правових підстав в ГУМВС України у Львівській області для прийняття наказу від 06.11.2017 року № 1091 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади.

Крім того, надаючи правову оцінку дій відповідача, суд керується, зокрема, положеннями ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов переконання, що винесений відповідачем наказ від 06.11.2017 року № 1091 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади не відповідає низці критеріїв, що визначені ч.2 ст.2 КАС України.

Тому, вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1091 о/с від 06.11.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас за п. 64 "г" /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 12.04.2017 року є підставною, обґрунтованою, а відтак підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд встановив, що наказом ГУ МВС України від 06.11.2017 року №1090о/с на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року по справі № 813/1760/17, в частині, звернутій судом до негайного виконання, ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого дільничного інспектора міліції Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 12.04.2017 року. Тобто, станом на 12.04.2017 позивач перебував на посаді старшого дільничного інспектора міліції Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області.

З урахуванням викладеного, на підставі вимог ч. 2 ст. 9 КАС України та пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд вважає за необхідне поновити позивача на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді старшого дільничного інспектора міліції Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області.

У звязку з протиправністю наказу відповідача №1091о/с від 06.11.2017 року "Про звільнення" та з урахуванням абзацу 2 пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, згідно з яким днем звільнення вважається останній день роботи, позивача належить поновити з 07.11.2017 року.

Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.235 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому, у відповідності до підп. "з" п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

Як передбачено абзацом третім п.2 цього ж Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Представник ГУ МВС у Львівській області листом № 139/32/03-2018 від 15.02.2018 року долучив до матеріалів справи довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 14.02.2018 року № 1578/01/53.

Водночас, в матеріалах справи також наявна довідка від 06.11.2015 року за №269.

Довідка від 06.11.2015 року за №269 була врахована при прийняті судового рішення Львівським окружним адміністративним судом від 11.04.2016 року у справі № 813/6357/15 та при прийнятті постанови Львівським апеляційним адміністративним судом від 11.12.2017 року у справі №876/11022/17 (813/1760/17), які набрали законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку проводити розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 на підставі довідки від 06.11.2015 року за №269.

Отже, зі змісту вказаної довідки вбачається, що виплати позивача у вересні 2015 року становили 3175 грн. 20 коп., а у жовтні 2015 року - 3338 грн. 96 коп.

Визначаючи середньоденний розмір заробітної плати судом враховано кількість робочих днів визначених у листі Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року за №10196/0/14-14/13 та заробітну плату отриману у вересні та жовтні 2015 року. Отже, середньоденний розмір заробітної плати становить 148 грн. 05 коп.

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути середній заробіток за вимушений прогул, судом враховано період з 07.11.2017 року по 02.03.2018 року та лист Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 "Про розрахунок норми робочого часу на 2017 рік" та додаток до нього та розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік при п'ятиденному робочому тижні. Така кількість днів становить 81.

З врахуванням викладеного, сума, яка підлягає стягненню, дорівнює 11992 грн. 05 коп. (81Ч148,05), за виключенням податків та обовязкових платежів, а середньомісячна заробітна плата становить 3257 грн. 08 коп., теж за виключенням податків та обовязкових платежів.

Суд при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу не бере до уваги довідку з Яворівської районної філії Львівського обласного центру зайнятості № 43 від 05.02.2018 року, оскільки період перебування позивача на обліку не співпадає з періодом, за який позивачу належить середній заробіток в межах розгляду цієї справи.

Щодо вимоги позивача, яка полягає у забороні Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в подальшому звільняти позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 "г" /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд зазначив наступне.

Прийняття і звільнення зі служби в органах внутрішніх справ є однією із функцій органу державної влади. Тому, суд не вправі втручатися в дискреційні повноваження ГУ МВС у Львівській області, забороняти вчиняти дії, що належать до повноважень суб'єкта владних повноважень та безпідставно обмежувати юридичну особу у її правах. Враховуючи викладене, суд відмовляє позивачу у даній вимозі.

Що стосується вимоги про зобов'язання Головного управління Національної поліції у Львівській області у відповідності до п. 9, 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" прийняти позивача на службу до поліції на рівнозначну посаду, суд зазначає наступне.

Представник відповідача ГУНП у Львівській області у відзиві на позов зазначив, що прийняття на службу до поліції ОСОБА_1 з 07.11.2015 року вирішено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 року у справі № 813/1760/17 (876/11022/17).

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду.

Як розяснив Вищий адміністративний суд України у листі від 14.11.2012 року № 2379/12/13-12, передбачене частиною першої статті 72 КАС України (ст. 78 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року) звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Як вже зазначалось вище, пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Тобто, вказаними нормами відповідачі не обмежені обовязком працевлаштувати працівника міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції на тотожній посаді, яку він обіймав в органах внутрішніх справ. Тоді як законодавцем встановлено право запропонувати особі, яка виявила бажання проходити службу в поліції рівнозначну, вищу або нищу посаду.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивач в судовому засіданні ствердив, що 06.11.2015 року він написав два рапорти. Перший рапорт про звільнення з міліції за п. 64 "з", та другий рапорт про вступ до лав Національної поліції.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 зазначив, що 06.11.2015 року весь особовий склад Яворівського РВ писав рапорти про звільнення з міліції з подальшим переходом до іншого відомства у встановленому порядку.

Свідок ОСОБА_6 також підтвердив те, що 06.11.2015 року весь особовий склад Яворівського РВ ГУ МВС у Львівській області був зібраний керівництвом відділу для написання рапортів. Свідок ОСОБА_6 підтвердив, що ОСОБА_1 06.11.2015 року був присутній серед особового складу, сидів попереду нього і писав рапорт.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні слідчого управління прокуратури перебувають матеріали досудового розслідування за № 0000181 від 20.09.2016 року.

Відповідно до наявної у справі копії протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 24.10.2016 року (а.с. 100-102) в межах розгляду вказаних матеріалів досудового розслідування, вбачається, що ОСОБА_1 06.11.2015 року як і більшість працівників Яворівського РВ писав на ім'я начальника ГУ МВС у Львівській області ОСОБА_7 рапорт про намір проходити службу в лавах Національній поліції. ОСОБА_1 зазначив, що він як і більшість працівників здав вказану заяву без будь яких відміток про офіційне отримання начальнику сектору кадрового забезпечення Яворівського РВ ОСОБА_8 ОСОБА_4 заяву ОСОБА_1 писав у зв'язку з тим, що попередньо працівників Яворівського РВ збирало керівництво, де роз'яснювало, що написання таких заяв пов'язано з вступом в дію Закону України "Про Національну поліцію".

Крім того, волевиявлення позивача проходити службу в Національній поліції підтверджується рапортом від 13.04.2016 року (зареєстрований в управлінні кадрового забезпечення ГУ МВС України у Львівській області вх. №Оп 137 від 14.04.2016 року).

Отже, підсумовуючи встановлене, суд зазначає, що відповідачі не надали жодних доказів того, що позивач відмовився від подальшого проходження служби в поліції, а також доказів того, що позивачу було запропоновано в подальшому проходити службу в органах поліції, оскільки лише за умови дослідження таких обставин при звільненні позивача на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, процедура звільнення буде відповідати критерію обґрунтованості.

З огляду на встановлені факти, суд вважає за можливе зобовязати Головне управління Національної поліції у Львівській області вирішити питання про прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про національну поліцію".

Суд зазначає, що позивач, крім вимоги про зобов'язання ГУНП у Львівській області прийняти його на службу до поліції з врахуванням п. 9 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про національну поліцію" просив також враховувати п. 12 вказаного Розділу, який передбачає присвоєння працівникам міліції, які у визначеному вказаним Законом порядку прийняті на службу до поліції відповідні спеціальні звання поліції.

Суд вважає таку вимогу позивача передчасно та зазначає, що у випадку позитивного розгляду питання Головним управлінням Національної поліції у Львівській області щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про національну поліцію" беззаперечно позивачу буде присвоєно спеціальне звання поліції. Тому, суд відмовляє позивачу у цій частині вимоги.

Підсумовуючи наведене, за результатами системного аналізу приписів зазначеного законодавства у взаємозвязку з обставинами даної справи, керуючись ст. 245 КАС України, суд дійшов висновку адміністративний позов задовольнити частково.

Згідно п.6 ч.1 ст.244 КАС України, при ухвалення рішення, суд, окрім іншого, вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Так, згідно з п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 та стягнення в його користь заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. З приводу цього, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат згідно ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 72-78, 242-246, 255, 293, 295, 371, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1091 о/с від 06.11.2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас за п. 64 "г" /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 12.04.2017 року.

Поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді старшого дільничного інспектора міліції Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 07.11.2017 року.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (, місцезнаходження: 79007, м.Львів, пл. Генерала Григоренка, 3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: 81000, Львівська область, м.Яворів, вул. Миру, 4) грошове забезпечення за період з 07.11.2017 року по 02.03.2018 року в розмірі 11992 (одинадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 05 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Зобовязати Головне управління Національної поліції у Львівській області вирішити питання про прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про національну поліцію".

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3257 (три тисячі двісті п'ятдесят сім) грн. 08 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.03.2018.

Суддя В.М. Сакалош