Справа № 823/1805/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1805/17 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення про сплату податкового боргу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про сплату податкового боргу.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року позов було задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області № від 23.10.2017.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необ'єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що податкове зобов'язання позивача визначене останнім в податковій декларації від 30.01.2014 є узгодженим, а отже у відповідності до п.57.1 ст.57 ПК України, платник податків був зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації. За правилами п.126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу, що і було правомірно реалізовано у ППР від 23.10.2017 № .

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч.4 ст.229, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції, 30.01.2014 року ОСОБА_3 було подано до ДПІ у м. Черкасах податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік, в якій він самостійно задекларував податкове зобов'язання в розмірі 149 316,39грн. (податок з доходу у вигляді додаткового блага - прощених за рішенням колекторської компанії відсотків та штрафів по кредиту на загальну суму 879 592,08грн.).

29.10.2014 року позивач подав уточнюючу декларацію про майновий стан і доходи, якою самостійно зменшив суму, яка підлягає перерахуванню в бюджет на 149 316,39грн.

В подальшому, головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб та єдиного внеску території обслуговування ДПІ у м. Черкасах на підставі п.п.19.1.2 п.19.1 ст.19 та п.п.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України була проведена перевірка своєчасності сплати ОСОБА_3 податкового зобов'язання з ПДФО, про що 15.09.2017 року складено акт № 7119/23-00-13-0726/308401593.

Висновками акту перевірки встановлено, що в порушення вимог п.57.1 ст.57 ПК України позивачем порушено термін сплати податкового зобов'язання з ПДФО по декларації від 30.01.2014 року (граничний термін сплати - 30.01.2014 року, фактична сплата податкового зобов'язання 29.10.2014 року).

З урахуванням встановленого в акті перевірки порушення та на підставі п.126.1 ст.126 ПК України, ГУ ДФС у Черкаські області було прийнято ППР, яким нараховано ОСОБА_3 штраф в розмірі 29 863,28грн. за затримку на 272 календарні дні сплату вищевказаного грошового зобов'язання.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини були врегульовані нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI із змінами та доповненнями (далі - ПК України).

Податок на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) врегульовано розділом IV ПК України.

П.п.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України визначено, що платником ПДФО є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Фізичною особою - резидентом у відповідності до п.п.14.1.213 п.14.1 ст.14 ПК України визнається фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

Об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (п.163.1 ст.163 ПК України).

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (п.п.164.1.2 п.164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 30.01.2014 року була подана до податкового органу декларація про майновий стан і доходи за 2012 рік. Зазначеною декларацією платник податків самостійно задекларував податкове зобов'язання в розмірі 149 316,39 грн. - ПДФО у вигляді додаткового блага прощеного за рішенням колекторської компанії по кредиту на загальну суму 879 592,08 грн., яке в подальшому було уточнене декларацією від 29.10.2014 року.

Застосовуючи по позивача штраф податковий орган виходив з того, що подавши уточнюючу декларацію ОСОБА_3 тим самим сплатив податкове зобов'язання в розмірі 149 316,39 грн., але з затримкою на 272 дні.

У відповідності до п.87.1 ст.87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4 1 статті 43 цього Кодексу;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Згідно п.87.9 ст.87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, нормами ПК України не передбачено зменшення платником податків і зборів грошового зобов'язання шляхом подання уточнюючого розрахунку, яким коригується раніше задеклароване податкове зобов'язання, в якості джерела його сплати або погашення податкового боргу.

Нарахування, в даному випадку, податковим органом штрафних санкцій на відкориговану суму грошового зобов'язання не відповідає вищевказаним вимогам та свідчить про нівелювання права та обов'язку платника самостійно виправити виявлені помилки в поданій декларації (відповідно до п.50.1 ст.50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку).

Тобто, подання уточнюючого розрахунку щодо виправлення помилок, яким зменшуються раніше задекларовані зобов'язання не може вважатися фактом його сплати (погашення). Грошове зобов'язання задеклароване платником податку, яке у подальшому самостійно зменшено (відкориговане) у встановлений законом спосіб не може вважатися податковим боргом, а помилкові показники не можуть враховуватись для розрахунку штрафних санкцій податковим органом.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року було закрито провадження у справі № 823/3059/14 за позовом ДПІ у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу з рахунків у банках, обслуговуючих платника, внаслідок відмови позивача від позову. (а.с. 13)

Вищевказаною ухвалою суд зазначив, що станом на 03.11.2014 року відповідач не має непогашеного податкового зобов'язання відповідно до декларації про майновий стан і доходи від 30.01.2014 року №.

Крім того, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.11.2014 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 року у справі № 823/3138/14 за позовом ОСОБА_3 до ДПІ у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги № 1767-25 від 30.05.2014 про сплату податкового боргу в сумі 149 340,74 грн. адміністративний позов задоволено в повному обсязі. (а.с. 14 - 17)

Визнано протиправною та скасовано вимогу ДПІ у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 30.05.2014 року № 1767-25.

У своїх рішеннях суди зазначили, що основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. В свою чергу, штрафні санкції та відсотки за користування кредитом нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за рішенням колекторської контори не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню. Таким чином, кваліфікація відповідачем вказаної послуги (знижки), як додаткове благо є необґрунтованою, а, отже, у платника податків відсутній обов'язок щодо сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб, що визначений оскаржуваною вимогою.

Вищевказаними рішеннями підтверджено, що станом на 03.11.2014 року ОСОБА_3 не мав непогашеного податкового зобов'язання відповідно до декларації про майновий стан і доходи від 30.01.2014 року № , що включає можливість притягнення останнього до відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання за вказаною декларацією.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 11 грудня 2017 та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Літвіна Н. М.

Сорочко Є.О.