Справа № 210/3707/17
Суддя: Сільченко В. Є.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3707/17
Провадження № 2-а/210/47/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"01" березня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

при секретарі судового засідання Семко Н. А.,

за участі:

позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача та третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_3,третя особа без самостійних вимог Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_3,третя особа без самостійних вимог Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про скасування постанови. В обґрунтування позову зазначає, що 27 серпня 2017 року інспектором роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_3 винесено постанову АР №630811 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. У звязку з тим, що справа була розглянута за місцем зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважив розглядати такі справи вважає, що постанова підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та показав, що він, будучи адвокатом, їхав у службових справах до клієнта, але внаслідок відсутності навігатора заблукав.

Інспектор поліції стояла за проїздом до перевулку і махала рукою. Він вирішив, що потрібна його допомога, як адвоката, і під'їхав, хоча збирався повертати у перевулок до клієнта.

Знак він бачив, але він знає, що дія знаку не розповсюджується на осіб, які рухаються у службових справах, а він їхав у службових справах до клієнта.

Крім того, вважає (згідно позову), що відповідач незаконно розглянула справу на місці зупинки автомобілю, а не за місцем розташування уповноваженого органу.

Відповідач позбавила його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами згідно ст.268 КУпАП.

Відповідач порушила вимоги щодо процедури розгляду справи, передбачені ст.ст.278,279 КУпАП.

Просив позов задовольнити.

Відповідач особа, що склала протокол та її представник, представник 3-ї особи в судовому засіданні позов не підтримали та просили у ньому відмовити.

Відповідач показала, що вона несла службу у складі екіпажу патрульної поліції. Позивач порушив вимоги знаку «Рух заборонено» і проїхав під знак, вона його зупинила, представилася. Позивач пояснив, що він не проїжджав під знак, а виїхав з провулку. Проте в неї на боді-камері було зафіксовано, що він не виїжджав з провулку, а проїхав саме під знак.

Після цього водій почав змінювати свідчення, казав, що їде до знайомих. Вона повідомила його, що буде проводити розгляд справи на місці, розяснила його права.

Позивач був не згоден, заважав складати постанову, його пасажири робили неправдиві заяви, що їм погано.

При цьому, клопотання від позивача про перенесення розгляду справи за місцезнаходженням уповноваженого органу-управління патрульної поліції не надходило.

Вона надала йому копію постанови, він взяв її та перекреслив. Відмовлявся від її отримання, казав, що не згоден з нею.

Крім того, додатково на питання позивача показала, що:

-вона зупиняла позивача рукою, а не жезлом, бо жезл на той час був відсутній;

-на якій відстані від провулку вона була, пояснити не може;

-позивач не повідомляв, що їхав до клієнта. Спочатку він казав, що виїхав з провулку, а потім казав, що їхав до друзів;

-вона не пам'ятає, щоб хтось зі співробітників поліції підходив до домоволодіння 8-а по вул. Тюменській;

-позивач казав, що бажає звернутися до адвоката, і вона надала йому час для такого звернення (дзвінка адвокату), але позивач нікому не подзвонив;

-клопотання про перенесення розгляду справи позивач не заявляв, заявляв тільки про залучення адвоката. Вони надали йому можливість і час для залучення, але позивач не дзвонив нікому, з чого вона зробила висновок про те, що позивач передумав;

-вони питали його, чи він буде користуватися послугами захисника-він не відповідав. Вона не пам'ятає, чи казав він, що від захисника відмовляється;

-якби позивач сказав, що не може знайти адвоката зараз чи заявив клопотання про перенесення розгляду справи вони обов'язково перенесли б розгляд на іншу дату.

Надала у справі письмові заперечення та диск з відеозаписом з нагрудної боді-камери. Просила у позові відмовити.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував, надав пояснення, згідно яких вважає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності здійснено обґрунтовано.

Надав письмовий відзив, проти позову заперечував.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази, документи та матеріали, що маються у справі, доходить наступного висновку:

Переглядом в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що автомобіль позивача рухався по вулиці прямолінійно, не подаючи сигналів повороту аж до моменту зупинки на вимогу поліцейського.

На підставі викладеного суд критично сприймає пояснення позивача щодо того, що він виїхав з провулку або намагався туди повернути.

Суд також критично сприймає пояснення позивача щодо того, що він мав право проїхати під знак, оскільки їхав до клієнта у справах з наступних міркувань:

Відповідно до Правил дорожнього руху України, дія знаку 3.2 "Рух механічних транспортних засобів заборонено" забороняє рух усіх механічних транспортних засобів.

Дія вказаного знаку не розповсюджується на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні.

При цьому суд не ототожнює поняття «працює у цій зоні» та «рухається у справах у даній зоні, виконуючи свою роботу», оскільки доходить до висновку, що під поняттям «працює у даній зоні» слід розуміти виключно місце розташування у зоні дії знаку фізичної адреси будівлі/споруди/підприємства, тощо, у якій здійснює свою постійну роботу та чи інша особа.

Крім того, у будь-якому випадку, позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження вказаного ним же факту договору з клієнтом, ордеру, тощо.

Стосовно доводів позовної заяви про порушення відповідачем вимог законодавства України та рішення Конституційного Суду України при розгляді справи про адміністративне правопорушення на місці його скоєння суд виходить з наступного:

Позивач у справі, стверджуючи, що відповідач незаконно розглянув справу та виніс оскаржувану постанову на місці зупинки транспортного засобу, посилається (зокрема) на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.05.2015 № 5-рп/2015.

Суд погоджується з позивачем в тому, що вказане Рішення дійсно регулює правовідносини, що склалися у зв'язку з розглядом даної справи, а тому підлягає застосуванню у даному випадку. Проте, системним тлумаченням висновків даного Рішення у їх взаємозв'язку з діючим законодавством України, суд доходить до протилежного позиції позивача висновку, що вказаним Рішенням позивачу якраз надано право здійснювати розгляд справи та винесення постанови про адміністративне правопорушення на місці його скоєння.

При цьому суд виходить з наступного:

Як зазначено у абз.1 п.2.2 даного Рішення, Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

При цьому, згідно абз.6 п.2.2 цього ж Рішення, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Згідно абз.1 п.2.3 цього ж Рішення, у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. (…) Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно абз.3 п.2.3 вищевказаного Рішення, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, у вказаному Рішенні Конституційного Суду України прямо зазначається, що КУпАП у ч.ч.1,2 ст.258 КУпАП передбачено ряд випадків, коли справа про адміністративне правопорушення може розглядатися у скороченому (згідно абз.3 п.2.3) порядку безпосередньо на місці його вчинення і такий розгляд не є порушенням прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

При цьому, у п.2.2 даного Рішення у переліку статей, за якими може бути проведено розгляд справи у спрощеному провадженні на місці вчинення правопорушення (передбачених ч.ч.1,2 ст.258 КУпАП), не зазначено (зокрема) ст.122 КУпАП, за якою винесено постанову у відношенні позивача.

Однак, суд приймає до уваги той факт, що вказане рішення Конституційного Суду України винесено 26.05.2015 року і, що є очевидним, стосується редакції Кодексу України, яка діяла на момент його винесення, тобто станом на 26.05.2015 року.

При цьому, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року, до ст.258 КУпАП внесено зміни та вказану статтю доповнено ч.2 наступного змісту: "Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі".

Таким чином, суд доходить до висновку, що після винесення вищевказаного рішення Конституційного Суду України, Законом України розширено перелік випадків, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Вказане жодним чином не спростовує та повністю відповідає висновкам Конституційного Суду України, викладеним у абз.1 п.2.3 вказаного Рішення, як в цілому, так (зокрема) і в частині того, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення у спрощеному провадженні зазначено у ч.ч.1,2 ст.258 КУпАП і що їх перелік може бути визначений виключно Законом.

На підстави викладеного, суд доходить до висновку, що позиція позивача з приводу того, що відповідач розглянув справу та виніс оскаржувану постанову на місці скоєння правопорушення з порушенням вимог закону, не відповідає вимогам ч.2 ст.258 КУпАП та правовим позиціям Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року.

З цих же міркувань суд доходить до висновку про необґрунтованість посилання у позовній заяві на порушення відповідачем вимог ст.ст.278, 279, 283 КУпАП, оскільки розгляд справи та накладення стягнення на місці скоєння правопорушення, відповідно до вимог ч.2 ст.258 КУпАП та згідно абз.3 п.2.3 вищевказаного Рішення, відбуваються у скороченому провадженні.

Згідно абз.3 п.2.3. того ж Рішення, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника (…).

Посилання позивача на те, що він не зміг скористатися послугами адвоката суд також не приймає до уваги, оскільки в ході судового засідання з пояснень учасників процесу встановлено, що відповідачем надавалася можливість та час залучити адвоката для розгляду справи чи заявлення клопотання про відкладення розгляду . Однак позивач такого клопотання не заявив та правом на залучення захисника не скористався.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги те, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, за яке відповідачем правомірно притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, відповідач приймаючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв в межах та спосіб визначений законом, а тому суд доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.121, 258, 278, 279, 283 КУпАП, 77, 78, 139, 268, 286 КАСУ

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя: В. Є. Сільченко