Справа № 826/11394/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

21 лютого 2018 року справа №826/11394/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
доДепартаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі по тексту - відповідач)
про1) визнання неправомірним та скасування рішення про відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо віднесення позивача до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі позивачу посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (лист від 12 квітня 2017 року №05-59-809); 2) зобов'язання відповідача надати позивачу статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видати позивачу посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає неправомірною відмову відповідача оформлену листом від 12 квітня 2017 року №05-59-809, виходячи з того, що є потерпілою від Чорнобильської катастрофи - громадянином, який зазнав впливу радіоактивного випромінювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням 4 категорії, причинний зв'язок між захворюванням позивача та наслідками Чорнобильської катастрофи встановлено експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоров'я та Міністерства надзвичайних ситуацій України. Зазначає, що при зверненні для видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, нею надано усі необхідні документи згідно Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51. Вказує, що Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII не позбавляє її статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи і не може бути підставою для відмови у задоволенні її заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/11394/17, закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

В судовому засіданні 15 січня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач свого представника до суду не направив; на підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, звертає увагу на наступне.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі по тексту - Порядок №51).

Відповідно до пункту 2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно пункту 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Абзацом третім пункту 10 Порядку №51 встановлено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до абзацу дев'ятого пункту 10 Порядку №51 посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Згідно абзацу двадцятого пункту 10 Порядку №51 рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Матеріали справи підтверджують, що згідно з посвідченням від 10 жовтня 1993 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4).

У посвідченні від 10 жовтня 1993 року серії НОМЕР_2 зазначено, що воно є безстроковим та діє на усій території Української РСР.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 11 листопада 2015 року №5228 на засіданні Центральної міжвідомчої експертної комісії №29 від 27 жовтня 2015 року встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 28 грудня 2015 року серії АВ №0512639 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 22 грудня 2015 року, причина інвалідності: захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС, інвалідність встановлена на строк до 01 січня 2019 року.

14 грудня 2015 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області із заявою про внесення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, як інваліду ІІ групи, у зв'язку із захворюванням щодо якого встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

До заяви ОСОБА_1 додано усі документи, передбачені Порядком №51, які підтверджують підстави для присвоєння їй відповідного статусу, а саме посвідчення від 10 жовтня 1993 року серії НОМЕР_2, експертний висновок від 11 листопада 2015 року №5228, довідку до акта огляду від 28 грудня 2015 року серії АВ №0512639.

Листом Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області від 21 грудня 2015 року №9902 позивача повідомлено про відмову у прийнятті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та повідомлено про відсутність правових підстав для оформлення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для оформлення відповідного посвідчення категорії 1.

Позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області, Київської обласної державної адміністрації про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року у справі №357/9522/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради у прийнятті документів ОСОБА_1 для встановлення їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1; зобов'язано Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради прийняти документи ОСОБА_1 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи , категорії 1; зобов'язано виконавчий комітет Білоцерківської міської ради внести подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1; зобов'язано Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у передбачений законодавством термін розглянути питання встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи , категорії 1.

Постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року у справі № 357/9522/16-а набрала законної сили 31 січня 2017 року.

16 березня 2017 року Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації одержано подання Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується листом від 12 квітня 2017 року №05-59-809.

Листом від 12 квітня 2017 року №05-59-809 відповідач відмовив позивачу у видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Свою відмову відповідач мотивував тим, що відповідно до статей 11, 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, виключено абзац 5 частини другої статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Отже, на думку відповідача, з 01 січня 2015 року позивач не проживає на території забрудненої зони та до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії не належить. Причинний зв'язок захворювання та інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи встановлено 28 грудня 2015 року після набуття чинності вищезазначеного Закону України, тобто за відсутності статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно пункту 2 статті 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції станом на 10 жовтня 1993 року - на час отримання позивачем статусу громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4) згідно посвідчення від 10 жовтня 1993 року серії НОМЕР_2) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 1) евакуйовані із зони відчуження та відселені із зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років на території зони безумовного (обов'язкового) відселення, за умови, що їх було направлено в цю зону за розпорядженнями міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать діти, у яких доза опромінення щитовидної залози перевищує рівні, встановлені Міністерством охорони здоров'я України.

Статтею 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Згідно статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, міри перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших соціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих і соціально-побутових відносин, територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Пунктом 4 частини другої статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що такими зонами є, зокрема, зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Як уже зазначалося, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що позивач має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням від 10 жовтня 1993 року серії НОМЕР_2.

Наявність підстав для присвоєння позивачу вказаного статусу досліджувалась компетентними органами під час опрацювання поданих нею документів у 1993 році, і у суду відсутні підстави повторно надавати оцінку підставам надання позивачу відповідного статусу, а також ставити їх під сумнів.

Присвоєння позивачу 4 категорії свідчить про те, що вона станом на 1993 рік була особою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вона за станом на 1 січня 1993 року проживала у цій зоні не менше чотирьох років.

Обставина, щодо виключення Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VII статті 2, в тому числі, абзацу п'ятого частини другої статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, виключено поняття "зона посиленого радіоекологічного контролю" з переліку зон, на які поділяється територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не впливає на статус позивача як громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю, та на обсяг прав, які з цього випливають.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, оскільки статус особи, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, позивачу присвоєно у 1993 році, то він не може втратити такого статусу, у зв'язку з новими приписами Законів України, прийнятими пізніше, тим більше, що Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VII таких наслідків не містить.

Вказані законодавчі зміни мають враховуватися відповідачем та іншими уповноваженими органами у випадку надходження на їх розгляд заяв про надання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи після 01 січня 2015 року, оскільки саме для надання статусу потерпілого застосовувалася скасована стаття 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У відповідача під час розгляду заяви позивача були відсутні підстави для неврахування того факту, що позивач є особою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, з 1986 - 1993 роки.

Окрім того, обставина, щодо встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС згідно довідки до акта огляду МСЕК від 28 грудня 2015 року серії АВ №0512639, тобто, після набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VII, не може бути підставою для відмови позивачу у наданні статусу постраждалої 1 категорії, оскільки в будь-якому випадку позивач реалізує права, що випливають зі статусу особи, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що виникли у 1993 році.

Таким чином, беручи до уваги подання позивачем документів, передбачених Порядком №51, які підтверджують підстави для присвоєння їй відповідного статусу, Окружний адміністративний суд міста Києва, приходить до висновку, що у відповідача відсутні підстави для прийняття рішення про відмову у видачі позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

З таких підстав, на думку суду, відмова відповідача у видачі позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії є протиправною, що є підставою для зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (03065, м. Київ, просп. Космонавта Комарова, буд. 7; ідентифікаційний код 03193459), викладену у листі від 12 квітня 2017 року №05-59-809), щодо віднесення ОСОБА_1 до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

3. Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації надати ОСОБА_1 статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видати посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко