Справа № 227/2564/17(2-а/389/154/17)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2018 року справа № 227/2564/17(2-а/389/154/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Знамянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на постанову Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2017 р. (суддя Український В.В.) в справі № 389/2564/17 за позовом ОСОБА_3 до Знамянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до Знамянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (далі - УПФУ) про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії; зобов'язання поновити виплату пенсії на загальних підставах за місцем реєстрації з моменту припинення - з 01.08.2017 р. Ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.11.2017 р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини .

Постановою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2017 р. позов задоволено частково, зобов'язано Знам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області поновити виплату пенсії ОСОБА_3 на загальних підставах за місцем реєстрації з моменту припинення - з 01.08.2017 р.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав неправильного застосування норм матеріального права, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично повторює доводи заперечень відповідача, в яких зазначено, що у зв'язку зі зняттям позивача з обліку як внутрішньо переміщеної особи відсутні підстави для виплати пенсії позивачу за відомостями електронної пенсійної справи, а окрема пенсійна справа до відповідача не надходила. Крім того, апелянтом зазначено про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 2013 р. здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням. Відповідно до відмітки місця проживання в паспорті позивача зазначено, що з 14 червня 2016 року місце його проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1. Позивач перебуває на обліку в УПФ та отримував пенсію по липень 2017 р.

Листом Знамянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомлено позивача, що йому необхідно надати до управління довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, так як виплата пенсії здійснюється за даними електронної пенсійної справи. Підставою для виплати пенсії в іншому випадку є паперова пенсійна справа, яку неможливо отримати із органу Пенсійного фонду на території, яка не контролюється Україною.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено відповідачем за відсутності на те підстав, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки припинення виплати пенсії особі у зв'язку відсутністю довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не відноситься до законодавчо визначених підстав припинення виплати пенсії та суперечить приписам Конституції України.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином України, пенсіонером, якому з 27.04.2013 р. призначена пенсія за віком управлінням Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області.

Позивач з червня 2015 р. перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України за фактичним місцем проживання у АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою № НОМЕР_1 від 03.07.2015 р. (а.с. 68).

За заявою позивача від 03.07.2015 р. розпорядженням від 14.07.2017 р. пенсійна справа взята на облік в управлінні Пенсійного фонду в Олександрівському районі Кіровоградської області.

З паспорту позивача вбачається, що 14.06.2016 р. зареєстроване постійне місця проживання позивача у с. Поселянівка Старосотської сільської ради Кіровоградської області (а.с. 10-15).

Розпорядженням від 27.07.2017 р. (а.с. 84) припинено виплату пенсію ОСОБА_3 з 01.08.2017 р. У розпорядженні підставою для припинення виплати пенсії вказано - «на підставі обміну баз між управлінням Пенсійного фонду України та органами соціального захисту населення від 27.07.2017 р., згідно з якого змінено особливість « 94» (переселенець зареєстрований» на особливість « 93» (переселенець)».

За відомостями управління соціального захисту населення Олександрівської районної адміністрації Кіровоградської області, викладеними в листі від 22.08.2017 р. на адресу Знамянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, ОСОБА_3 не перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с. 86).

22.08.2017 р. позивачем подана до відповідача заява про виплату пенсії на загальних підставах, а не як внутрішньо переміщеної особи, оскільки він знятий з обліку як внутрішньо переміщена особа через наявність зареєстрованого місця проживання у с. Поселянівка Кіровоградської області (а.с. 21).

18.09.2017 р. позивач звернувся до відповідача з питання поновлення виплати пенсії з моменту припинення на загальних підставах без довідки внутрішньо переміщеної особи, вказавши, що він постійно зареєстрований у с. Поселянівка Кіровоградської області, його знято з обліку як внутрішньо переміщену особу (а.с. 27).

Відповідачем повідомлено позивача, що виплата пенсії по електронній пенсійній справі можлива за умови наявності довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи та рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, за приписами частини першої якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

В спірному випадку підставою для припинення виплати пенсії ОСОБА_3 є відсутність факту реєстрації його як внутрішньо переміщеної особи.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), відповідно до статті 1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VІІ довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

В розглядуваному випадку позивач не може вважатися внутрішньо переміщеною особою в розумінні Закону № 1706-VІІ, оскільки ним зареєстровано постійне місце проживання на території Кіровоградської області, а не місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Відтак, оскільки позивач не є внутрішньо переміщеною особою у розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для реалізації його права на пенсійне забезпечення за місцем постійного проживання відповідачем не може вимагатися довідка про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

В спірному випадку жодна з підстав припинення виплати пенсії, що встановлені ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, відповідачем не застосована та не доведена, відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з дати припинення виплати - з 01.08.2017 р.

Доводи апелянта суд вважає повністю необґрунтованими.

Так, посилання відповідача, що у зв'язку зі зняттям позивача з обліку як внутрішньо переміщеної особи відсутні підстави для виплати пенсії позивачу за відомостями електронної пенсійної справи, а окрема пенсійна справа до відповідача не надходила, є цілком безпідставними.

Як зазначено вище, законодавством чітко встановлено, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат усім без виключення особам, в тому числі й особам, які вимушено перемістилися з тимчасово окупованих територій, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття органом Пенсійного фонду відповідного рішення та лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-IV.

На час припинення відповідачем виплати пенсії позивачу були відсутні встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення йому пенсії.

Неможливість отримання пенсійної справи позивача з органу Пенсійного фонду, що знаходиться на тимчасово окупованій території, не може бути підставою для позбавлення позивача гарантованого Конституцією України права на пенсійне забезпечення.

Також є хибним посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 р. № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Так, згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Вище судом апеляційної інстанції зроблений висновок про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам та іншим особам, які перемістились з тимчасово окупованих територій та зареєстрували постійне місце проживання на підконтрольній Україні території, має здійснюватися виключно на підставі норм законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України, а не на підставі підзаконних нормативно-правових актів, яким є зазначений Порядок.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, є результатом виконання трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку та конституційних гарантій держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат є неспроможними.

За приписами п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла до 15.12.2017 р., від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі й Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Питання розподілу судових витрат на час розгляду справи судом першої інстанції регулювалися статтею 94 КАС України в редакції, що діяла до 15.12.2017 р., за змістом частини 1 якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, задовольнивши позовні вимоги позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, про зобов'язання органа Пенсійного фонду як суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, з бюджетних асигнувань відповідача - суб'єкта владних повноважень.

Посилання апелянта на той факт, що він як територіальний орган Пенсійного фонду звільнений від сплати судового збору в силу п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів вважає необґрунтованими.

Дійсно, відповідно п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції до 15.12.2017 р. від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Тобто, відповідач як територіальний орган Пенсійного фонду України в силу закону звільняється від сплати судового збору за подання адміністративного позову, подання апеляційної чи касаційної скарги.

Частиною 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час прийняття постанови судом першої інстанції, визначено, що розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Приведені вище приписи процесуального законодавства, а саме ч. 1 ст. 94 КАС України у вказаній редакції, однозначно визначають, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Жодна норма процесуального законодавства не передбачає відшкодування судових витрат на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, у разі задоволення позову такої особи, за рахунок коштів саме державного бюджету, якщо відповідач - суб'єкт владних повноважень звільнений в силу закону від сплати судового збору.

Судова колегія зазначає, що судом першої інстанції не мотивований висновок про частково задоволення позову. Разом з тим, судове рішення суду першої інстанції не оскаржується в апеляційному порядку учасниками справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції не здійснюється апеляційний перегляд справи в цій частині задоволених вимог. При цьому таке порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права, а порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб'єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Знамянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на постанову Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2017 р. в справі № 389/2564/17 залишити без задоволення.

Постанову Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2017 р. в справі № 389/2564/17 за позовом ОСОБА_3 до Знамянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 05.03.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05.03.2018 р.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко