Справа № 454/1648/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2018 року

Київ

справа №454/1648/16-а

адміністративне провадження №К/9901/3754/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Державної казначейської служби України, в якому просив:

- визнати неправомірною діяльність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області;

- виправити помилки в постанові Сокальського районного суду від 14 листопада 2014 року та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок і виплатити доплату до існуючої нарахованої пенсії йому як начальнику пожежно-рятувального загону за період з 08 червня 2008 року по 31 липня 2013 року з усуненням недоліків вказаних у розрахунках пенсії як інспектору та нарахуванням компенсації втрат частини доходів;

- зобов'язати відповідача виправити помилки у перерахунку пенсії з посади начальника пожежно-рятувального загону та виплатити доплату у сумі 270,14 грн за кожен місяць, починаючи з 01 серпня 2013 року;

- зобов'язати відповідача провести доплату різниці грошових сум невиплаченої пенсії з посади начальника за період з 01 квітня 2014 року по даний час, згідно виконавчого провадження № ВП51219062 від 28 травня 2016 року;

- стягнути з відповідача на його користь 100000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням Пенсійним Фондом України прав і свобод, пов'язаних з пенсійним забезпеченням з 2006 року по даний час;

- стягнути з відповідача та виплатити на корить позивача матеріальні збитки - різницю в пенсії починаючи з 08 червня 2006 року по даний час згідно нових довідок.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області порушено порядок проведення перерахунку пенсії, оскільки такий здійснено без зазначених довідок, в результаті чого пенсія позивача не збільшувалася. Крім того, відповідачем не виконані вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 45 від 13 лютого 2008 року, а також Постанови Правління Пенсійного Фонду України № 3-1 від 30 січня 2007 року, згідно якої орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Також позивач зазначає, що 21 квітня 2016 року судом видано виконавчий лист на його заяву про виправлення помилки, на підставі якого відкрито друге виконавче провадження, запропоновано боржнику в строк до 04 червня 2016 року добровільно виконати зобов'язання, а саме з 01 квітня 2014 року та надалі виплачувати пенсію з розрахунку грошового забезпечення начальника.

При цьому, на думку позивача, в постанові суду від 14 листопада 2014 року допущена помилка, а саме: замість проведення перерахунку нової пенсії з 08 червня 2006 року, зазначена дата 16 січня 2012 року, тобто, дата отримання відповідачем необхідних документів для проведення перерахунку.

Судом не враховано, що працівники Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області з 2006 року по січень 2011 року не займалися оформленням його документів та перерахунком його пенсії, не зважали на лист-заяву УВС Магаданської області МВС Росії про проведення перерахунку нової пенсії у зв'язку з поновленням позивача на посаді начальника. Ніхто не роз'яснив ОСОБА_2, які документи необхідні для призначення нової пенсії.

Крім того, позивач зазначає, що по даний час він отримує пенсію як інспектор, у зв'язку з чим йому спричинена матеріальна та моральна шкода, яку він вимагає відшкодувати.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини, в силу приписів пункту шостого частини першої статті 3, статті 105, статті 138, статті 162 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) не є спором відмінним від спору, щодо якого Вищим адміністративним судом України 23 червня 2015 року прийнято постанову, а тому спірні правовідносини лежать в площині виконання постанови Сокальського районного суду Львівської області від 14 листопада 2014 року. Оскільки позивач не оскаржував дії державного виконавця, а звернувся до суду із новим адміністративним позовом, який за змістом аналогічний попередньому, ОСОБА_2 невірно обраний спосіб захисту порушених прав.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року постанову Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2017 року залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року, якою залишено без змін постанову Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2017 року.

У касаційній скарзі скаржник посилається на доводи, аналогічні тим, що наведені в адміністративному позові, а також зазначає, що в статті 169 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) не встановлено обмежень в часі щодо виправлення допущених судами помилок.

У встановлений судом строк Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив на касаційну скаргу, в якій просить залишити в силі рішення судів попередніх інстанцій, а в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 в період з 1974 року по 1992 рік проходив службу в органах внутрішніх справ.

В 1991 році позивач був призначений на посаду начальника Ягоднинського пожежно-рятувального загону УВС Магаданського облвиконкому.

16 липня 1992 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи у зв'язку із виходом на пенсію на підставі наказу начальника УВС Магаданського облвиконкому № 71 л/с з пониженням в посаді з начальника загону на інспектора загону.

Наказом № 60 л/с від 08 червня 2006 року, у зв'язку з проведеною перевіркою, пункт наказу УВС Магаданського облвиконкому від 16 липня 1992 року № 71 л/с в частині призначення позивача (начальника рятувального загону Ягоднинського пожежно-рятувального загону УВС Магаданського облвиконкому) на посаду інспектора цього загону в порядку дисциплінарного стягнення відмінено. З урахуванням часткової зміни наказу № 71 л/с від 16 липня 1992 року, позивач вважається звільненим з посади начальника зазначеного загону.

З супровідного листа вбачається, що вищевказаний наказ про неправомірне пониження в посаді позивача отримано УВС Львівської області 26 червня 2006 року.

Листом № 6531/07-18 від 08 грудня 2011 року Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на звернення ОСОБА_2 від 15 листопада 2011 року повідомлено, що йому з 15 липня 1992 року призначена пенсія за вислугу років з посади інспектора держпожнагляду Ягоднинського ПРЗ Магаданської області. Згідно даного листа та доданої до нього довідки, розмір пенсії позивача з січня 2007 року по листопад 2011 року становить 978,27 грн щомісячно.

Не погоджуючись з такими рішеннями управління Пенсійного фонду України ОСОБА_2 в 2014 році звернувся з позовом до суду, за наслідками розгляду якого Сокальським районним судом Львівської області винесено постанову від 14 листопада 2014 року.

З цієї постанови, залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року, вбачається, що позов ОСОБА_2 було задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області витребувати нові довідки про розмір грошового забезпечення начальника Ягоднинського пожежно-рятувального загону УВС Магаданського облвиконкому за період з 16 січня 2012 року по 31 березня 2014 року; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_2 з врахуванням нових довідок за період з 16 січня 2012 року по 31 березня 2014 року та наданих 16 січня 2012 року документів з компенсацією втрати частини доходів; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплачувати надалі призначену позивачу пенсію з розрахунку грошового забезпечення начальника зазначеного загону. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2015 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року скасовано.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 14 листопада 2014 року скасовано в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок призначеної пенсії позивачу з врахуванням нових довідок за період з 16 січня 2012 року по 31 березня 2014 року та виплачувати надалі призначену позивачу пенсію з розрахунку грошового забезпечення начальника пожежно-рятувального загону. При цьому, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести позивачу перерахунок призначеної пенсії з врахуванням нових довідок про розмір грошового забезпечення з посади начальника Ягоднинського пожежно-рятувального загону з 01 серпня 2013 року по 31 березня 2014 року, тобто змінено період нарахування.

В решті постанову Сокальського районного суду залишено без змін, а саме в частині вимог про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області забезпечити подання нових довідок про розмір грошового забезпечення начальника Ягоднинського пожежно-рятувального загону УВС Магаданського облвиконкому за період з 16 січня 2012 року по 31 березня 2014 року.

В подальшому, позивач неодноразово звертався зі скаргами до органів Пенсійного фонду України, Міністра соціальної політики України.

Згідно скарги, датованої 08 лютого 2016 року, заяви, датованої 03 березня 2016 року, та скарги від 04 квітня 2016 року, ОСОБА_2 звертався з такими до Міністра соціальної політики України, начальника Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Пенсійного Фонду України у м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з приводу не проведення Пенсійним Фондом України перерахунку його пенсії, в тому числі на підставі судового рішення та невиконання постанови державного виконавця щодо перерахунку пенсії.

З листа № 5245/К-11 від 10 травня 2016 року судами попередніх інстанцій встановлено, що Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України відмовлено в проведенні службового розслідування з приводу порушення законодавства України при обчисленні його пенсії у зв'язку з відсутністю на те підстав.

Листом № 489/К-20 від 26 травня 2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області позивачу скеровано копії довідок про грошове забезпечення з посад інспектора та начальника ІДПН Ягоднинського ПРЗ та станом на 01 січня 2008 року та на 01 квітня 2012 року додатково повідомлено про відсутність інших довідок про грошове забезпечення.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що на виконання постанови Сокальського районного суду Львівської області від 14 листопада 2014 року у справі №454/365/14-а, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2016 року у справі № К/800/177838/15 та документів виконавчого провадження, управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок пенсії за період з 01 серпня 2013 року по 31 березня 2014 року з врахуванням довідок, надісланих уповноваженим органом. Доплата в результаті перерахунку становить 4171,12 грн.

Позивач вважає, що судами допущено помилку при визначені періодів нарахування пенсії, тому звернувся з новим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2017 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 169 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та статті 253 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення даної постанови), суд може з власної ініціативи або за заявою особи, яка бере участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

У відповідності до пункту 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер.

При цьому суд може виправити лише ті арифметичні помилки, яких він сам припустився.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-788цс16.

Зі аналізу змісту позовних вимог та вимог касаційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що в них міститься вимога не про виправлення помилок, допущених в судових рішеннях, а їх повторне оскарження. Між тим, позивач вже реалізував своє право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

З огляду на це колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність жодних підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про виправлення помилки в постанові суду.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині суди попередніх інстанцій також дійшли обґрунтованого висновку про те, що це питання належить розглядати в порядку адміністративного судочинства лише в тому разі, якщо моральна шкода заподіяна діями, рішеннями або бездіяльністю суб'єктів публічно-правових відносин.

Так, згідно з положеннями частини другої статті 21 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частини п'ятої статті 21 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту цієї норми вбачається, що основною умовою розгляду вимоги про відшкодування моральної шкоди в порядку адміністративного судочинства є те, щоб моральна шкода була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта публічно-владних повноважень та якщо вимоги про її відшкодування були заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Оскільки вимоги позивача щодо оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області є необґрунтованими з огляду на те, що вони заявлені в порядку повторного оскарження судових рішень (по яким прийняте остаточне рішення), то відповідно не підлягають задоволенню й вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 343, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко