Справа № 820/2851/17
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 березня 2018 р. № 820/2851/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - Щербатюк Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та накладення арешту на кошти,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Харківській області, звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев" застосованого на підставі рішення начальника Головного управління ДФС у Харківській області від 07.07.2017 року;

- накласти арештна кошти, які перебувають на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев", відкритих в банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, 04.07.2017 р. фахівцями ГУДФС у Харківській області було здійснено вихід на адресу ТОВ "Ваго-Рев", але відповідач відмовив від допуску до проведення перевірки, від отримання направлення на перевірку та отримання акту, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки та /або наданні письмових пояснень до нього, у зв'язку з цим позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Відповідач, в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на адміністративний позов до суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заступником начальником ГУ ДФС у Харківській області відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п.п. 61.1 ст. 61, п.п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, на підставі направлення на проведення перевірки від 29.06.2017 року №4391 та наказу на проведення перевірки від 29.06.2017 року №2853, було здійснено вихід на документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Ваго-Рев".

Однак, ТОВ"Ваго-Рев" не надано для проведення документальної позапланової виїзної перевірки первинних документів, про що податковим органом складено акт від30.06.2017року № 1376/20-40-14-11-11/36623607, від 03.07.2017 року № 1430/20-40-14-11-11/36623607, від 04.07.2017 року №1450/20-40-14-11-11/36623607.

07.07.2017 року в.о. начальником ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків, на підставі того, що підприємство відмовилось від надання первинних документів та проведення документальної позапланової виїзної перевірки, призначеної наказом від 29.06.2017 № 2853, за наявності законних підстав для її проведення та від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Підстави застосування адміністративного арешту майна та порядок його застосування визначені ст.94 Податкового кодексу України та Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків №568 від 10.10.2013р., якими передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з передбачених п. 94.2 ст.94 ПК України обставин, зокрема у разі якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Пунктом 94.5 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України визначено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

При цьому, згідно з п.94.10 ст.94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Разом з тим, п.п. 94.19.1 п. 94.19 ст. 94 Податкового кодексу України встановлено що припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10 цієї статті, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Окрім, цього Міністерством доходів та зборів України був розроблений «Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків» №568 від 10.10.2013 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 р. за № 1839/24371.

Зазначений Порядок розроблено відповідно до статті 94 глави 9 розділу II Податкового кодексу України (далі - Кодекс), що визначає загальну процедуру застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно до розділу IV Порядку, п.4.1. Керівник органу доходів і зборів (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 1) відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 2).

4.2. Обґрунтованість арешту майна, накладеного рішенням керівника (його заступника) органу доходів і зборів, має бути перевірена судом протягом 96 годин.

У такому випадку рішення керівника (його заступника) органу доходів і зборів подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

4.3. Рішення про застосування арешту майна платника податків надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто під розписку:

1) платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна;

2) іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває

Так, відповідно розділу УІІІ Порядку, 8.1. Строк застосування адміністративного арешту майна не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, передбачених Кодексом.

8.2. Припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з:

1) відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 4.2 розділу IV цього Порядку, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Отже, на час розгляду справи судом адміністративний арешт майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев" припинений відповідно до приписів п.94.10 ст.94, п.п. 94.19.1 п.94.19 ст. 94 Податкового кодексу України оскільки з моменту прийняття податковим органом рішення про накладення умовного адміністративного арешту минуло 96 годин. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев", застосованого на підставі рішення в.о. начальника Головного управління ДФС у Харківській області від07.07.2017 р. є безпідставними та не підлягають задоволенню у зв'язку з його припиненням такого арешту.

Крім того, суд зазначає, згідно відомостей автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що позивачем було оскаржено накази на проведення перевірки від 29.06.2017 року №2853, № 4229 від 22.08.2017 року.

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування наказів -задоволено. Скасовано наказ начальника Головного управління ДФС у Харківській області № 2853 від 29.06.2017 року "Про проведення позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев". Скасовано наказ заступника начальника Головного управління ДФС у Харківській області № 4229 від 22.08.2017 року "Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев".

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду 13.12.2017 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишено без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 року залишено без змін.

Вказане судове рішення набрало законної сили в порядку ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та за правилами, визначеними ст.370 КАС України, є обов'язковими для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Окрім того слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, накази від 29.06.2017 року №2853, № 4229 від 22.08.2017 року скасовані в судовому порядку.

Щодо позовної вимоги про накладення арешту на кошти які перебувають на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев", відкритих в банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках, суд зазначає наступне.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з пунктом 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Законність вимоги щодо арешту коштів на рахунках платника податку на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України пов'язана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків.

Відповідно до пункту 94.10 статті Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Згідно з підпунктом 94.19.1 пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Враховуючи вимоги статті 94 Податкового кодексу України, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування, застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно з пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. При цьому, накладення арешту на кошти платника податків у банку обмежено сумою податкового боргу такого платника.

Враховуючи викладене, оскільки на час розгляду справи рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.07.2017 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яке є підставою для накладення арешту на рахунки платника податків на підставі ст. 94 Податкового кодексу України, втратило чинність та арешт є припиненим в силу закону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на кошти які перебувають на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев", оскільки такий арешт є складовою загального (повного або умовного) арешту майна.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого Адміністративного Суду України від 25.04.2017 у справі № К/800/19214/16.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління ДФС у Харківській області задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.257,258,262, 246, 255,295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та накладення арешту на кошти - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено 05.03.2018 року.

Суддя О.М. Тітов