Справа № 265/7715/17
Суддя: Вайновський А. М.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/7715/17
Провадження №2-а/265/353/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Вайновського А.М., розглянувши у письмовому провадженні в місті Маріуполі Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:
03 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи свій позов тим, що в період з серпня 1983 року по квітень 1985 року він проходив військову службу у Збройних Силах СРСР у складі прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, які приймали участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. В 1984 року він, при виконанні службового завдання, отримав вогнепальне осколкове поранення голови (контузію головного мозку), правої руки та ноги. Згідно Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №2189 від 13.12.2011 року наявні в нього поранення - контузія і захворювання були пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Рішенням Донецької МСЕК №415736 серії 10ААБ йому вперше була призначена 3 група інвалідності з 17.03.2014 року, в зв`язку з наявністю поранень, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Враховуючи, що він отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст.16, 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінеті Міністрів України №975 від 25.12.2013 року Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Для призначення одноразової грошової допомоги він через звернувся до Донецького обласного військового комісаріату для направлення його документів до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. ІНФОРМАЦІЯ_1 у складанні висновку про наявність в нього права на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, та направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України йому було відмовлено з посиланням на відповідне розпорядження Міністерства оборони України (телеграма від 31.01.2017 року вихідний №248/3/6/307). З даною відмовою він не згоден. Тому звернувся в суд за захистом своїх порушених прав. Просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.122 КАС України справа судом розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином був повідомлений про час, день та місце слухання справи. Про що в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника позивача, представника Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що в період з серпня 1983 року по квітень 1985 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, які приймали участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується військовим квитком та довідкою Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України.

Позивач, при виконанні службового завдання в 1984 році отримав поранення та контузію. Відповідно до Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №1012/ж від 30.11.2011 року проведенням судово-медичного обстеження ОСОБА_1 виявлений у тім`яній ділянці зліва від серединної лінії рубець подовжено-овальної форми, на переднє-внутрішній поверхні правого передпліччя у середній третині визначається рубець півмісячної форми та на передній поверхні правого колінного суглобу рубець овальної форми є слідством загоєння ран, що могли бути спричиненні у зазначений строк тобто в 1984 році.

Згідно висновку Обласної медико-соціальної експертної комісії серії АВ, №0602787 від 22.02.2017 року наявні в ОСОБА_1 поранення є наслідком виконання ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Позивачу призначена 3 група інвалідності.

В 2017 році ОСОБА_1 звернувся з заявою до військового комісару Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 3 групи.

Листом Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України від 20.10.2017 року за №СЗ/755 йому було відмовлено в нарахуванні та проведенні відповідних виплат.

З даною відмовою позивач не згоден. Тому звернувся в суд з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Суд вважає, що права ОСОБА_1 порушені та підлягають судовому захисту, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 12 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до пункту 4, 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на час встановлення позивачу IІI групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Згідно з частиною 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІII групи.

Відповідно до пункту 12 Порядку 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 12 Порядку 975, керівник уповноваженого органу подає у 15- денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Такий самий порядок визначений і пунктом 7 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 (далі - Порядок №499).

Згідно пункту 7 Порядку №499, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Головним розпорядником бюджетних коштів у даному випадку є Міністерство оборони України.

Відтак суд приходить до висновку, що питання позивача, порушене ним у заяві на адресу Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України , відповідачем безпідставно не розглянуто та не вирішено.

Відповідно до положень частини 2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», (далі Закону) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Також в ст.2 Закону визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до положень пп.2 п.1 ст.З Закону, дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року у справі №21-563а14 встановлено, що право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Крім того, суд звертає увагу, що в своїй постанові від 21 квітня 2015 року у справі №21-135а15 колегія суддів Судової палати а адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 частини 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно вимог статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та статті 9 КАС України, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в статті 8 Конституції України та статті 22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до вимог частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відмови Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України у складанні висновку про наявність в позивача права на призначення одноразової грошової допомоги, як інваліду війни 3 групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України, протиправною підлягають задоволенню.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов`язання Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України скласти висновок про наявність у позивача права на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду війни 3 групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направити його на розгляд комісії Міністерства оборони України.

В задоволенні інших позовних вимог до Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України необхідно відмовити, оскільки вони є на даний час передчасними.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у складанні висновку та направленні поданих ним документів до Міністерства оборони України для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи з 22 лютого 2017 року внаслідок поранення (контузії) і захворювання, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Зобов`язати Донеьцкий обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України скласти висновок про наявність у ОСОБА_1 права на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду війни ІІІ групи з 22 лютого 2017 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії) і захворювання, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби та направити його на розгляд комісії Міністерства оборони України.

Зобовязати Донецький обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання ним чинності.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови викладеної в повному обсязі.

Суддя___________