Справа № 359/219/18
Суддя: Яковлєва Л. В.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/359/78/2018
Справа № 359/219/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 лютого 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Івченко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції м. Бориспіль Дикуши Владислава Васильовича про визнання нечинною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати нечинною та скасувати постанову серія АР №785814 інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Борисполі Дикуша В.В. про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн., а справу закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2017 року до нього в службове приміщення прибув інспектор відділу безпеки дорожнього руху у м. Бориспіль Дикуша В.В. та вручив вимогу № 143 щодо негайного вжиття заходів по заміні кришки люка телефонної комунікації по вул. В. Момота в м. Бориспіль, де прокладені кабельні проводи Бориспільської станційно-лінійної дільниці №2 Броварського районного центру телекомунікації №223 Київської міської філії ПАТ «Укртелеком». Оскільки на той момент на дільниці в наявності не було необхідних кришок для люків, то позивач того ж дня перекрив кабельний люк залізобетонною плитою та замовив в Київській філії ПАТ «Укртелеком» три люки, які отримав 01.11.2017 року та провів заміну пошкодженої кришки. 02 січня 2018 року ОСОБА_1 отримав поштою листа від Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області про відкриття відносно нього виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови УПП. Наступного дня, позивач звернувся до Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області, де ознайомився з постановою інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Борисполі Дикуші В.В. про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП. З даною постановою позивач не погоджується, вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач підтримав викладені в позові обставини та просив задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, підтримали доводи викладені в відзиві на позов.

Допитаний в якості свідка на стороні позивача ОСОБА_3 пояснив суду, що приблизно наприкінці жовтня - початку листопада 2017 року від його безпосереднього керівника ОСОБА_1 надійшов дзвінок. На виконання отриманих вказівок, свідок прибув на вул. Момота та виявив пошкоджений люк телефонної комунікації. Того ж дня він одноособово накрив вказане вище пошкодження залізобетонною плитою. Приблизно через 1-2 дня ОСОБА_3 усунув наявне пошкодження шляхом заміни зруйнованого люку на новий та цілий. Ні під час виявлення / огляду зруйнованого люка телефонної комунікації, ні під час заміни люка позивач чи інспектор поліції участі не приймали. В його присутності постанова інспектора не виносилась.

Допитаний в якості свідка на стороні відповідача ОСОБА_4 пояснив суду, що приблизно в середині жовтня 2017 року він разом з колегою інспектором поліції Дикушею В.В. приїхали до позивача на робоче місце для спілкування щодо виявленого зруйнованого люка телефонної комунікації по вул. Момота. ОСОБА_1 відповів, що знає про цю проблему, нових люків в наявності немає, він їх вже замовив і в найкоротші терміни готовий замінити на цілий. Одночасно з цим Дикушею В.В. позивачу вручено вимогу щодо вжиття вказаних в ній заходів, строк виконання якої встановлено "негайно". Свідок не був присутнім під час перевірки виконання вищевказаної вимоги та йому не відомо чи взагалі хтось здійснював таку перевірку. Наступного дня інспектором поліції Дикушею В.В. винесено оскаржувану постанову, яку складено не на місці виявлення адміністративного правопорушення (вул. Момота), а приблизно десь по вул. Київський шлях. Крім того зазначив, що між позивачем та Поліцією існує багато спірних моментів, за наслідками яких складаються постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно вимог ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлю-них статтею 78 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 30.10.2017 р. інспектором відділу БДР у м. Бориспіль лейтенантом поліції Дикушею В.В. вручено начальнику дільниці СЛД №2 ОСОБА_1 вимогу № 143 разом з фотознімком, якою зобов'язано останнього негайно вжити заходи по заміні кришки люка по вул. Момота. Цією ж вимогою позивача попереджено, що у разі її невиконання будуть вжиті заходи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 18828 КУпАП (а.с. 5).

31.10.2017 р. вищевказаним інспектором складено постанову серії АР № 785814, якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. (а.с. 7).

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Постанову серії АР № 785814 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП та винесену 31 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 отримав лише 18 січня 2018 року. Наведене підтверджується листом в.о. начальника ЦПЗ №11 ПАТ «Укрпошта» від 18 січня 2018 р. за № 12-49 (а.с. 17).

Постановою серії ВП № 55343272 від 09 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з позивача на користь держави штрафу в розмірі 2010 грн.. Виконавче провадження відкрито на підставі постанови серії АР № 785814 від 31 жовтня 2017 року (а.с. 8).

Лише ознайомившись 03 січня 2018 року з вищенаведеним виконавчим провадженням, ОСОБА_1 дізнався про наявність постанови інспектора відділу БДР у м. Бориспіль лейтенантом поліції Дикуши В.В. винесеної щодо нього за ч. 1 ст. 140 КУпАП.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 11 січня 2018 року, про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції канцелярії суду на позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що позивачем разом із позовом подано заяву про поновлення строку на оскарження постанови, посилаючись на причину пропуску строку на те, що ОСОБА_1 не був присутнім при розгляді справи, а про наявність оскаржуваної постанови дізнався лише 03 січня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе поновити строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, що передбачені ч. 1 статті 140.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопору-шеньня і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В порушення наведеної норми інспектором поліції Дикушею В.В. 30-31 жовтня 2017 року не здійснено перевірки виконання врученої позивачу вимоги та, як наслідок, не встановлено чи було все-таки здійснено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 18828 КУпАП чи ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Разом з тим, судом враховано, що ОСОБА_1 підтвердив своїми показами в залі суду, що вимога інспектора ним а ні 30, а ні 31 жовтня 2017 року виконана не була.

Частиною 1 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Оскільки дана обставина визнана сторонами та у суду відсутні сумніви щодо її достовірності, вона не підлягає доказуванню сторонами.

Судом також встановлено, що вимогою від 30.10.2017 року інспектор поліції Дикуша В.В. застеріг та попередив ОСОБА_1 про можливе настання адміністративної відповідаль-ності саме за невиконання вимоги, передбачене ст. 18828 КУпАП .

Розділом 1 ДСТУ 3587-97 про Автомобільні дороги, вулиці та залізничі переїзди, затверджені 31.07.1997 р. наказом № 441 Держстандарт України (Далі по тексту - ДСТУ 3587-97) встановлено, що цей стандарт поширюється на автомобільні дороги, вулиці і дороги міст та населених пунктів, залізничні переїзди. Установлює вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху. Вимоги стандарту є обов'язковими.

Згідно п. 3.1.10 ДСТУ 3587-97 зруйновані кришки і решітки повинні бути негайно огороджені і позначені відповідними технічними засобами організації дорожнього руху. Їх заміна повинна бути проведена протягом доби з моменту виявлення.

Згідно показів свідка ОСОБА_3 встановлено, що одразу після отримання ОСОБА_1 вимоги інспектора від 30.10.2017 р. ним було надано вказівку свідку та негайно накрито зруйнований люк залізобетонною плитою.

Пунктом 3.1.10 ДСТУ 3587-97 надано пряму вказівку на те, що заміна зруйнованого люка повинна бути проведена протягом доби з моменту виявлення.

Проте, з невідомих для суду причин, інспектор відділу БДР у м. Бориспіль лейтенант поліції Дикуша В.В. всупереч вимог п. 3.1.10 стандартів, встановив непередбачений нормами ДСТУ 3587-97 строк для заміни зруйнованого люку, а саме - негайно.

Незважаючи на письмове попередження ОСОБА_1 (а.с. 5) щодо можливого настання адміністративної відповідальності саме за невиконання вимоги від 30.10.2017 р. передбачене ст. 18828 КУпАП , інспектором поліції Дикушею В.В. складено на позивача постанову за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Доказів щодо складання відносно ОСОБА_1 постанови за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 18828 КУпАП , суду не на надано.

Частиною 1 ст. 140 КУпАП встановлено, що порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, не вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З дослідженого в судовому засіданні Положення про Київську філію ПАТ "Укртелеком", Положення про станційно - лінійну діяльність №2 м. Бориспіль (далі по тексту - Положення про СЛД, СЛД №2) встановлено, що згідно затвердженої наказом ПАТ "Укртелеком" організаційної структури, СЛД № 2 є виробничим структурним підрозділом Районного центру телекомунікацій №223 м. Бровари (а.с. 80-91).

Пунктом 1.2 вищевказаного Положення вказано, що СЛД очолює начальник дільниці, яким в даному випадку є позивач у справі. Наведене не спростовується наявними доказами в справі та не заперечується сторонами.

Розділом 3 та 5 Положення про СЛД визначено завдання та перелік функцій покладених на ОСОБА_1, як на начальника дільниці.

З огляду на вказане та досліджених в судовому засідання Положень, судом встановлено відсутність у ОСОБА_1, як начальника СЛД №2, обовязків по забезпеченню та виконанню правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничих переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Тотбо, позивач несе відповідальність лише за майно, яке належить ПАТ "Укртелеком". Доказів того, що ПАТ "Укртелеком" є власником будь - яких доріг, в тому числі перехрестя вулиць Момота та Ватутіна, а також того, що на ПАТ "Укртелеком" Статутом чи Положенням покладено обовязки по забезпеченню та виконанню правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничих переїздів, інших дорожніх споруд, суду не надано.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність субєктивної складової оскаржуваного адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2016 р. встановлено, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопору-шення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Частиною 1 ст. 258 у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Справа про адміністративне правопорушення, як вказано в ч. 1 ст. 276 КУпАП, розглядається за місцем його вчинення.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 наведений в Рішенні Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2016 р. вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Окрім того, аналіз п. 2.3 зазначеного рішення Конституційного Суду України, дає підстави для висновку про те, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Враховуючи наведене, словосполучення "на місці вчинення правопорушення" наведене в ст. 258 КУпАП, має на увазі безпосереднє місце виявлення та скоєння адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушен-ня є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідженими у справі матеріалами достовірно встановлено факт складання відповідачем оскаржуваної постанови.

З пояснень позивача, які не оспорюються відповідачем та його представником встановлено, що постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 140 КУпАП складено не на місці вчинення правопорушення, а за іншою адресою, де виконувались роботи працівниками СЛД №2 у присутності працівників поліції (м. Бориспіль, вул. Суворова). Доказів правомочності вчинення цих дій інспектором не на місці вчинення правопорушення, суду не надано.

Позивач в засіданні повідомив, що присутнім під час складання відносно нього оскаржуваної постанови не був і, відповідно, прав і обов'язків інспектор йому не роз'яснював.

Доказів щодо належного та своєчасного сповіщення ОСОБА_1 інспектором поліції про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП, як і доказів забезпечення та виконання інспектором вимог ст. 268 КУпАП під час винесення оскаржуваної постанови, суду не надано.

Вказане свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право ухвалити одне з передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України рішення, як то : скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги та скасувати постанову серії АР № 785814 від 31.10.2017 року винесену інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Борисполі Дикушею В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Зважаючи на те, що позивачем виконано та усунуто вказаний у вимозі № 143 інспектора відділу БДР у м. Бориспіль від 30.10.2017 р. недолік щодо заміни люка, враховуючи положення ч. 3 ст. 286 КАС України та відсутність обєктивної та субєктивної сторони адміністративного правопорушення, суд вбачає підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7, 140, ч.1 ст. 222, 258, 280 КУпАП, ст. 2, 20, 77, 78, 121, 268, 286 КАС України, ДСТУ 3587-97 про Автомобільні дороги, вулиці та залізничі переїзди, затверджені 31.07.1997 р. наказом № 441 Держстандарт України, рішенням Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2016 р., суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції м. Бориспіль Дикуши Владислава Васильовича про визнання нечинною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Борисполі Дикуши Владислава Васильовича серії АР №785814 від 31 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду може бути оскаржено через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з моменту його проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 26 лютого 2018 року.

Суддя Яковлєва Л.В