Справа № 813/3991/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/12032/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену під головуванням судді Гулкевич І.З. в м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 про визнання протиправним наказу,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2017 ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5, в якому просить поновити строк на подання позову, оскільки до отримання копії наказу згідно виконавчого листа від 04.09.2017 не мала можливості подати позов. Визнати протиправним наказ управління юстиції № 10-к від 02.02.1993 в частині допуску ОСОБА_5 до виконання службових обовязків судді Шевченківського районного суду м. Львова.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення судді Шевченківського районного суду м. Львова Кавацюка В.І. від 06.05.2014 по справі №2-79/11 відхилено її позов. Вважає, що згідно ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен маж право, зокрема, на розгляд справи безстороннім судом, встановленим законом. Вважає незаконним оскаржуваний наказ, яким приписано ОСОБА_5 приступити до виконання обовязків, а тому звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2017 у задоволенні клопотання позивача щодо визнання поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду - відмовлено. Адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з постановленням вказаної ухвали, її оскаржила в апеляційному порядку ОСОБА_2 Просить оскаржувану ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати і направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції підставою для відмови зазначив, що в позовній заяві позивач не вказала обставин, які б їй перешкоджали звернутися до суду. З таким висновком суду не погодилася, оскільки в позовній заяві просила суд поновити строк звернення до суду, оскільки до отримання копії оскаржуваного наказу на підставі виконавчого листа не мала можливості подати позов.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, позиції сторін, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що відповідно до відповіді Шевченківського районного суду м. Львова позивачу надано інформацію про те, що у 1993 році ОСОБА_5 був призначений суддею Шевченківського районного суду м. Львова терміном на 10 років.

Не погодившись із вказаною відповіддю, позивач звернулася в суд з позовом до Шевченківського районного суду м. Львова про визнання протиправної відмови Шевченківського районного суду м. Львова у наданні інформації на запит від 05.10.2016, а саме: копії наказу про призначення на посаду судді Кавацюка В.І.; зобовязання Шевченківського районного суду м. Львова надати копію наказу про призначення на посаду судді Кавацюка В.І. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017, вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

04 вересня 2017 року ОСОБА_2 видано виконавчий лист по вказаній справі.

Позивач зазначає, що саме до отримання копії наказу згідно виконавчого листа від 04.09.2017 вона не мала змоги звернутись до суду.

Суддя суду першої інстанції, залишаючи без розгляду позовну заяву, виходив з того, що позивачем не зазначено та з матеріалів справи не встановлено обставин, що заважали б позивачу та могли бути обєктивними перешкодами для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів у передбачений законом строк. Крім того, позивач не навела підстав та не надала будь-яких доказів того, чим вказаний наказ порушує її права.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зазначаючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України (в редакції на час звернення з адміністративним позовом та розгляду справи судом першої інстанції, а надалі в редакції від 03.08.2017) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.99 КАС України (в редакції від 03.08.2017) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 з адміністративним позовом звернулася до суду 02 листопада 2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Львівського окружного адміністративного суду.

Згідно рішення в цивільній справі №2-79/11 від 06.05.2014, прийнятого ОСОБА_5, первісний позов ПАТ «Ірокс» до ОСОБА_6, третіх осіб без самостійних вимог: ОКП ЛОР БТІ та ЕО», ТОВ «Галичбудмонтаж», ПАТ «Персенківка» про розірвання договору пайової участі у будівництві житла задоволено повністю. Зустрічний позов ОСОБА_6 до ПАТ «Ірокс» про розірвання договору пайової участі у будівництві житла, відшкодування вартості житла та моральної шкоди задоволено частково. Розірвано договір №1/2 пайової участі у будівництві житла, який був укладений 05.06.2003 року між ЗАТ «Ірокс» та ОСОБА_7 Стягнуто з ПАТ «Ірокс» в користь ОСОБА_7 680,00 грн внесених в якості оплати вартості квартири. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено у звязку з їх безпідставністю. У задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Ірокс» про визнання права власності на квартиру та відповідне зменшення купівельної вартості товару і послуг відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю. Зустрічний позов ПАТ «Ірокс» до ОСОБА_2 про розірвання договору підряду у будівництві житла задоволено повністю. Розірвано договір № 02 підряду у будівництві житла, який був укладений 06.06.2008 між ЗАТ «Ірокс» та ОСОБА_2 Позов ПАТ «Персенківка» до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про виселення без надання іншого жилого приміщення задоволено повністю. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1 без надання жилого приміщення.

Станом на час розгляду адміністративної справи №813/3991/17 рішення Шевченківського суду міста Львова у справі № 2-79/11 набрало законної сили.

Як видно з відповіді Шевченківського районного суду м. Львова від 06.10.2016 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2017, позивач була обізнана про те, що ОСОБА_5 є суддею, призначений з 1993 року, тому судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що позивачу також було відомо про сам факт існування наказу про призначення ОСОБА_5 суддею.

Колегія суддів зауважує, що поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Одночасно судом враховано, що в даному випадку достатнім є встановити сам факт, що особі було відомо про обставини, які на думку позивача є порушенням його прав. Натомість, звідки і за яких обставин особа довідалась про таке порушення не має значення для розгляду судом питання про застосування строку звернення до адміністративного суду.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "ОСОБА_1 проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Також необхідно вказати, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено саме з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства своєчасно виконувати ними процесуальні дії, передбачені КАС України.

Оскільки колегія суддів не вбачає причини пропущення строку звернення до суду поважними, а також те, що позивач при зверненні до суду не надав доказів які б обґрунтували поважність причин пропущення строку, то у суду першої інстанції були наявні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі статті 100 КАС України (в редакції від 03.08.2017).

Колегія суддів також враховує, що позивач не навела підстав та не надала будь-яких доказів того, яком чином вказаний наказ від 02.02.1993 №10-к порушує її права.

Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порядок розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції визначено статтею 312 КАС України, зокрема частина перша встановлює, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

У звязку з викладеним, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 294, 308, 310, 312, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 813/3991/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_11
судді ОСОБА_12
ОСОБА_13
Повне судове рішення складено 06.03.2018.