Справа № 810/3714/17
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року 810/3714/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Сіренко Ю.П., за участю представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання бездіяльності та рішення протиправними, зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Київській області стосовно неповідомлення у письмовій формі ОСОБА_1 про прийняте рішення стосовно клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для особистого селянського господарства на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області за межами населеного пункту;

- визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою стосовно передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для особистого селянського господарства на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області за межами населеного пункту відповідно до його клопотання;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Київській області надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для особистого селянського господарства на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області за межами населеного пункту відповідно до поданого ОСОБА_1 клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з метою реалізації права на безоплатне одержання земельної ділянки звернулась до відповідача в порядку ст. 118 Земельного кодексу України з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Веселокутської сільської ради за межами населеного пункту. Однак, відповідач відмовив у задоволенні вказаного клопотання позивача у звязку з тим, що ділянка, яку має намір отримати позивач, знаходиться у користуванні іншої особи. Позивач вважаю таку відмову протиправною, оскільки вважає, що бажана земельна ділянка не перебуває у власності інших осіб. Зокрема, позивач зазначила, що земельна ділянка, яку вона хотіла отримати у власність, знаходиться на земельній ділянці загальною площею 17 га, яка була раніше надана в постійне користування її батьку ОСОБА_2 та який помер 12.06.2012. При цьому, позивач зауважила, що відповідно до чинного законодавства право постійного користування земельною ділянкою не переходить в порядку спадкування та припиняється у звязку із смертю особи.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на адміністративній позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що земельна ділянка, щодо якої позивач просив надати дозвіл на розробку документації із землеустрою, перебувала у користуванні третіх осіб, що на час звернення позивача із відповідним клопотанням унеможливило її передачу у власність позивача. При цьому, відповідач зазначив, що про смерть ОСОБА_2 йому стало відомо лише після отримання ухвали Таращанського районного суду Київської області від 09.06.2017 по справі №379/716/17, в межах якої вирішувалось питання щодо визнання в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 права постійного користування землею площею 17 га.

У судове засідання, призначене на 18.01.2018, зявився представник відповідача.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заява про відкладення розгляду справи до суду не надходила.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2017 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області надійшло клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована за межами села на території на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області.

До вказаного клопотання додано ксерокопію паспорту, ідентифікаційного коду та графічні матеріали.

Листом від 10.05.2017 №Р-10998/0-6907/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомила позивача про те, що відповідно до наданої інформації Відділом у Таращанському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області бажана до відведення земельна ділянка перебуває у користуванні (власності) третіх осіб, а тому відсутні підстави для надання такого дозволу.

Вважаючи протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області у наданні дозволу на розробку проектної документації із землеустрою, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч. 3-5 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, у випадку наявності у особи бажання отримати у власність або користування земельну ділянку, вона повинна звернутися до відповідного органу з клопотанням про надання їй земельної ділянки, яке повинно бути розглянуте протягом встановленого строку та за наслідком якого повинно бути прийняте рішення про надання або відмову у наданні дозволу розроблення проекту землеустрою.

У той же час, частиною пятою статті 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як було встановлено судом, обґрунтовуючи відмову у наданні позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для особистого селянського господарства на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області за межами населеного пункту відповідач зазначив, що на момент подання позивачем бажана до відведення земельна ділянка перебуває у користуванні (власності) третіх осіб.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до отриманої інформації від Відділу у Таращанському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області на момент подання позивачем клопотання від 11.04.2017 бажана до відведення земельна ділянка знаходилась в межах земельної ділянки площею 17,0 га, що перебувала у користуванні ОСОБА_2 згідно Державного акту на право постійного користування серії III-КВ № 018534 від 14.09.2000.

Також, відповідач зазначив, що на момент розгляду заяви позивача, йому не було відомо про смерть ОСОБА_2, а дізнався про вказаний факт лише після отримання ухвали Таращанського районного суду Київської області від 09.06.2017 по справі №379/716/17, в межах якої вирішувалось питання щодо визнання в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 права постійного користування землею площею 17 га.

Судом встановлено, що земельна ділянка, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення якої має намір отримати позивач, входить до складу земельної ділянки площею 17 га, яка була надана ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ОСОБА_2 ІІІ-КВ №018534 від 14.09.2000, виданого на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Таращанської районної ради народних депутатів від 21.04.2000 №254, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області.

Відповідно до наданої позивачем копії свідоцтва про смерть серії I-ОК №253356 від 13.06.2012, ОСОБА_2, якому було надано право постійного користування землею площею 17 га, помер 12 червня 2012 року.

У той же час, матеріали справи свідчать, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 03.07.2017 у справі №379/716/17 визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право постійного користування землею, площею 17 га, яка була надана йому для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Таращанської районної ради народних депутатів від 21 квітня 2000 року №254, державний акт III-КВ № 018534 від 14 вересня 2000 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19.09.2017 у справі №379/716/17 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області задоволено. Рішення Таращанського районного суду Київської області від 03.07.2017 у справі №379/716/17 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до відмітки, вищевказане рішення набрало законної сили 19.09.2017.

Отже, з наведеного слідує, що на час звернення позивача до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки бажана земельна ділянка входила до складу земельної ділянки площею 17 га, яка була надана ОСОБА_2, та відносно якої існував спір, який вирішувався у судовому порядку.

При цьому, позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що на момент розгляду вказаної заяви про надання дозволу на розробку документації із землеустрою відповідачу було відомо про смерть ОСОБА_2

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою є правомірною та передбачена ч. 5 ст. 116 ЗК України, якою визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

З приводу вимоги про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Київській області надати позивачу дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, то суд зазначає, що вона є похідною від вищезазначеної позовної вимоги, в задоволенні якої позивачу відмовлено, а тому вказана вимога задоволенню також не підлягає.

Щодо вимоги про визнання протиправної бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Київській області стосовно неповідомлення у письмовій формі про прийняте рішення стосовно клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для особистого селянського господарства на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області за межами населеного пункту, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки як встановлено, клопотання позивача розглянуто у місячний строк та надано позивачу відповідь.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обовязок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 29 січня 2018 р.