Справа № 804/3474/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

06 березня 2018 року

справа №804/3474/17

адміністративне провадження №К/9901/4424/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року у складі судді Рябчук О.С. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у складі колегії суддів Баранник Н.П., Малиш Н.І., Щербак А.А. у справі №804/3474/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Дніпро» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Дніпро» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулось до суду з позовом до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - податковий орган, відповідач у справі) про скасування податкового повідомлення-рішення від 20.12.2016р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 4 986,98 грн.

Позовна заява мотивована невідповідністю положенням Податкового кодексу України висновків відповідача щодо невиконання позивачем обов'язку зі сплати штрафу при виправленні виявлених у минулих податкових періодах помилок, що призвели до заниження податкових зобов'язань з плати за землю у 2016 році.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року позовні вимоги задоволені, скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.12.2016р. №.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при складанні уточнюючої податкової декларації з плати за землю помилково двічі відображена сума заниженого податкового зобов'язання. Внаслідок цієї помилки замість заниженого податкового зобов'язання у розмірі 49 869,82 грн. позивачем указана сума 101 235,75 грн. Нарахований позивачем самостійно штраф складав 3% від суми недоплати у розмірі 49 869,82 грн., що склало 1 496,11 грн. Цей штраф разом з сумою недоплати фактично сплачений позивачем до подання уточнюючої декларації. Застосування відповідачем штрафу до помилково визначеної (подвоєної) позивачем суми податкових зобов'язань, частина з яких не підлягала сплаті, за висновками суду суперечить положенням пунктів 1, 3 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), оскільки рішення контролюючого органу має бути прийнято розсудливо, з урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін з тих самих підстав.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з встановленою формою декларації з плати за землю у рядку 5 декларації вказується сума збільшення податкового зобов'язання у результаті уточнення показників на періоди, за якими не настав термін сплати. У рядку 7 відображається розмір заниження (недоплати) податкового зобов'язання минулих податкових періодів або періодів поточного року, за якими минув термін сплати. Внаслідок методологічної помилки позивач відобразив суму 49869,82 грн. двічі - як у рядку 5, так і у рядку 7 уточнюючої податкової декларації. Тому сума занижених податкових зобов'язань склала 99739,64 грн. Саме на цю суму, а не на суму 49869,82 грн. за твердженням відповідача мав бути нарахований передбачений п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України штраф. Суди за твердженням заявника не надали вказаним доводам належної оцінки.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанції залишити без змін. Додатково до викладених у судових рішеннях доводів посилається на те, що згідно з п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України штраф підлягає нарахуванню у випадку виявлення факту заниження податкових зобов'язань минулих податкових періодів. Податковим періодом з плати за землю вважається рік. А тому штраф можливо нараховувати тільки при виправленні показників декларації за 2015 рік. У даному спорі виправлялися помилки 2016 року, тобто поточного, а не минулого податкового періоду. Відтак, застосування відповідачем п.50.1 ст.50 ПК України є неправомірним.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 28.11.2016р. податковим органом проведено камеральну перевірку даних, задекларованих Товариством в уточнюючій податковій декларації з плати за землю за 2016 р. від 12.09.2016р № (надалі - уточнююча декларація). За результатами перевірки складено акт № 755/28-01-47-32813827 від 28.11.2016р. Перевіркою встановлено порушення абз. 4 п. 50.1ст. 50 Податкового кодексу України, щодо несплати самостійно штрафу у розмірі 3 % від суми заниження податкового зобов'язання до подання уточнюючої декларації.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивачем в уточнюючій декларації нараховано:

- до збільшення податкового зобов'язання за 2016 р. на періоди, за якими не настав термін сплати, а саме, за січень-липень 2016 р., у розмірі 49 869,82 грн. (рядок 5 податкової декларації (стовпчик 3), щомісячний платіж складає 7 124,26 грн. (рядок 5 податкової декларації (стовпці 4-10));

- встановлено розмір заниження податкового зобов'язання минулих періодів або періодів поточного року, за якими минув термін сплати, а саме, за січень-липень 2016 р. - 49 869,82 грн. (рядок 7 податкової декларації (стовпчик 3), щомісячний платіж у сумі 7 124,26 грн. (рядок 7 податкової декларації (стовпці 4-10));

- визначено суму штрафу у розмірі 1 496,11 грн. (рядок 9).

Платіжним дорученням №22771 від 30.08.2016 позивач сплатив ГУ ІКСУ у Дніпропетровській області грошові кошти у сумі 51 365,93 грн. з призначенням платежу - перерахування податку за землю за січень-липень 2016 року згідно уточнюючого розрахунку.

На підставі акту перевірки Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.12.2016 р., яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 4 986,98 грн.

Правовою підставою для прийняття цього податкового повідомлення-рішення визначений пункт 120.2 статті 120 Податкового кодексу України. Згідно з ним, невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п'ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов'язання (недоплати). При самостійному донарахуванні суми податкових зобов'язань інші штрафи, передбачені цією главою Кодексу, не застосовуються.

До однієї з умов самостійного внесення змін до податкової звітності, передбачених абзацами третім - п'ятим пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України належить надіслання уточнюючого розрахунку і сплата суми недоплати та штрафу у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку (п.п. «а» абз. 4 п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України).

Отже, для правильного застосування вказаних положень Податкового кодексу України слід встановити, яка сума недоплати зазначена в уточнюючій декларації і чи сплатив позивач 3 відсотки від неї. При цьому сума недоплати у спірних правовідносинах є тотожною сумі заниження податкового зобов'язання, що слідує із її застосування у лапках у тексті п. 120.2 ст. 120 Податкового кодексу України.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, у рядку 7 уточнюючої декларації, позивачем визначений розмір заниження податкового зобов'язання минулих періодів або періодів поточного року, за якими минув термін сплати у сумі 49 869,82 грн. Ним також розрахований (рядок 9) та сплачений за платіжним дорученням №22771 від 30.08.2016 у тому числі штраф у розмірі 1 496,11 грн., що дорівнює 3 % від суми недоплати.

Отже, позивач у даному випадку належним чином виконав умови самостійного внесення змін до податкової звітності, що передбачені п.п. «а» абз. 4 п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України. Таке виключає можливість застосування відповідачем штрафних санкцій на підставі п. 120.2 ст. 120 цього Кодексу.

Судами в цілому правильно застосовані положення вказаних норм Податкового кодексу України.

Суд касаційної інстанції не приймає до уваги посилання відповідача у касаційній скарзі на зазначення позивачем у рядку 5 уточнюючої декларації до збільшення податкового зобов'язання за 2016 р. на періоди, за якими не настав термін сплати, а саме, за січень-липень 2016 р., у розмірі 49 869,82 грн.

Як вбачається зі змісту пункту 120.2 статті 120 Податкового кодексу України, штраф згідно з ним нараховується від самостійно нарахованого заниження податкового зобов'язання (недоплати). У рядку 5 уточнюючої декларації позивачем зазначена не сума заниження податкового зобов'язання, а сума до збільшення податкового зобов'язання.

Ці поняття не є тотожними, оскільки у першому випадку йдеться про недоплату, тобто суми, що не надійшли до бюджету, за якими минув термін сплати. У другому ж випадку йдеться про податкові зобов'язання на майбутнє, термін сплати за якими не настав.

Верховний Суд також не приймає посилання відповідача у касаційній скарзі на алгоритм складання податкової декларації з плати за землю, згідно з яким зазначені у ній дані автоматично заносяться до інтегрованої картки платника податків, а також на те, що позивачем у податковій декларації самостійно задеклароване податкове зобов'язання до сплати у сумі 101 235,75 грн.

Як вбачається з примітки 16 форми податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 560 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2017 № 9), сума штрафу нараховується платником самостійно; розмір штрафу обирається відповідно до підпункту «а» або «б» пункту 50.1 статті 50 глави 2 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Зміст колонки 2 рядка 9 розділу 3 декларації передбачає наступне: «Сума штрафу (к.4-15 р.7 х 3% або 5%)». Таке слід розуміти як штраф у розмірі 3% (п.п. «а» п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України) чи 5 % (п.п. «б» п. 50.1 ст. 50 цього Кодексу) від числових значень, вказаних у колонках 4-15 рядку 7.

Тобто, встановлена форма декларації передбачає розрахунок штрафу при її заповненні виходячи з суми заниження податкових зобов'язань (недоплати), вказаних у рядку 7, а не рядку 5, як на тому наполягає відповідач. Отже, самостійно задекларована в уточнюючій декларації позивача до сплати сума складає 51 365,93 грн., а не 101 235,75 грн., як на це вказує відповідач.

Ця сума сплачена позивачем за платіжним дорученням №22771 від 30.08.2016, а відтак ним належним чином виконані умови уточнення податкової звітності.

Суд касаційної інстанції не приймає посилання позивача у відзиві на касаційну скаргу на те, що минулим податковим періодом при уточненні податкової декларації з плати за землю за 2016 рік вважається 2015 рік.

Пунктами 285.1, 285.2 статті 285 Податкового кодексу України визначено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

При цьому відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Водночас, згідно з положеннями пункту 286.3 тієї самої статті платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України).

Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.4 статті 287 Податкового кодексу України).

З наведеного слідує, що стосовно плати за землю Податковий кодекс України передбачає існування базового податкового (звітного) періоду, який становить рік, та податкового (звітного) періоду, який становить календарний місяць.

Ці особливості не враховані при правовому регулюванні обов'язку платника податків виправити помилкові дані податкової звітності, що закріплений у статті 50 Податкового кодексу України.

За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає, що такий обов'язок виникає у платника податку щодо раніш поданих декларацій (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України), за якими виникли податкові зобов'язання, незалежно від обраного податкового (звітного) періоду з плати за землю.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України Верховний Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі №804/3474/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: С.С.Пасічник

В.П.Юрченко