Справа № 205/3870/17(2-а/205/161/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2018 року справа № 205/3870/17(2-а/205/161/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.,

суддів: Кругового О.О. Панченко О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2017 року (суддя Басова Н.В.), в адміністративній справі №205/3870/17(2-а/205/161/17) за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради щодо не призначення їй, як внутрішньо переміщеній особі, щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі її заяви від 19 січня 2017 року та зобов'язати здійснити призначення, нарахування та виплату щомісячної адресної допомоги відповідно до пункту 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 , як особі, яка доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Скаржник стверджує, що за заявою позивача від 19.01.2017 року адресну допомогу призначено на двох її дітей в розмірі 1768грн. (884грн. на одну дитину), а позивачу в призначенні відповідної допомоги відповідачем відмовлено на підставі пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №505, яким встановлено, що особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Позивачем у поданому до суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обгрунтовану.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами згідно статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради як внутрішньо переміщена особа з грудня 2014 року. Родині ОСОБА_2 з 16.01.2015 року по 15.03.2015 року було призначено грошову допомогу у розмірі 1326грн. на місяць з розрахунку: 884грн. на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та 442 грн. на позивача, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З травня 2015 року ОСОБА_2 припинено виплату грошової допомоги, оскільки остання не працевлаштувалась протягом двох місяців з часу досягнення дитиною трирічного віку. 25 листопада 2016 року позивач народила другу дитину - ОСОБА_4 (а.с. 12). 19.01.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради з заявою про надання адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, оскільки у листопаді 2016 року народила дитину та відповідно віднесена до категорії непрацездатних осіб. Листом Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 06.04.2017 року № В-13 позивачу повідомлено про те, що вона не має права на отримання адресної допомоги, як працездатна особа, яка доглядає за дитиною до трьох років, оскільки відповідно до пункту 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, особи працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, на новий строк не призначається. Допомога була призначена лише на дітей позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що пункт 7 Порядку містить виключення, зокрема, це категорія громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку, під який підпадає статус позивача, яка народила другу дитину та здійснює догляд за нею до досягнення трирічного віку, а отже на неї не поширюється дія пункту 3 Порядку №505.

Щодо правильності встановлення судом першої інстанції обставин у справі.

По-перше, наявні у справі письмові докази не підтверджують обставину того, що грошова допомога позивачці, як внутрішньо переміщеній особі, була вперше призначена до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно свідоцтва про народження серії 1-НО № 311780 від 02.12.2009 року, ОСОБА_3 народився 02.12.2009 року, і на час призначення грошової допомоги йому виповнилось 5 років 1 місяць (а.с.11). Як зазначено у письмових запереченнях відповідача на позовну заяву, грошова допомога з 16.01.2015 року призначена позивачці як працездатній особі у розмірі 442 грн. та її неповнолітньому сину у розмірі 884 грн. (а.с.19). Виплата здійснювалась у повному обсязі з 16.01.2015 року по 15.03.2015 року у розмірі 1326 грн. щомісячно (884 грн.+442 грн.). З 16.03.2015 року виплата позивачці грошової допомоги була зменшена на 50 % на підставі пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року (далі - Порядок №505), - у зв'язку із її не працевлаштуванням і складала 1150 грн. на місць ( 884 грн. + 221 грн.) до 15.05.2015 року. З 16.05.2015 року виплата грошової допомоги позивачці була припинена.

По-друге, суд не встановив дату звернення позивача із заявою про призначення грошової допомоги у зв'язку із народженням другої дитини. В письмових запереченнях на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач стверджує, що за заявою позивача була призначена грошова допомога на дітей з 19.01.2017 року по 18.07.2017 року у розмірі 1768 грн. ( по 884 грн. на одну дитину) щомісяця. Позивач у позовній заяві стверджувала, що вона подала заяву на призначення грошової допомоги 19.01.2016 року. Разом з тим, у справі наявна копія Рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 25.01.2017 року, згідно якого дата звернення ОСОБА_2 зазначена - 20.01.2017 року, допомога призначена на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.23). У справі також наявна копія заяви ОСОБА_2 про призначення/поновлення їй виплати грошової допомоги від 24.03.2017 року та копія Листа № В-13 від 06.04.2017 року Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, яким ОСОБА_2 відмовлено у призначенні грошової допомоги (а.с.14, 15). Проте, доказів на підтвердження обставини призначення грошової допомоги саме з 19.01.2017 року матеріали справи не містять.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про призначення ОСОБА_2 грошової допомоги з 19 січня 2017 року суперечить доказам, які наявні у справі.

Щодо правильності застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, які регулюються Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року (далі - Порядок №505), в редакції від 14.12.2016 року.

Пунктом 2 Порядку № 505 передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Відповідно до пункту 3 Порядку №505 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією, поданою компетентним органом. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім'ї. Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Згідно з пунктом 7 Порядку №505, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що особам працездатного віку припиняється виплата грошової допомоги у випадку, якщо такі особи не працевлаштувалася, і на наступний строк таким особам грошова допомога не призначається.

Разом з тим, пункт 7 Порядку містить виключення, зокрема, щодо громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Колегія суддів встановила, що позивачці виплата грошової допомоги була припинена на підставі пункту 7 Порядку № 505 з 16.05.2016 року у зв'язку з її не працевлаштуванням. Оскільки другу дитину вона народила 28.11.2016 року, виконання нею вимоги пункту 3 Порядку № 505 щодо повідомлення протягом місяця з місяця припинення виплати про обставини, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги, як на тому наполягає відповідач, було не можливо.

Колегія суддів вважає, що з часу народження другої дитини у позивачки виникли нові обставини, які надають їй право на призначення грошової допомоги, як особі, яка доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відтак, висновок суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача у призначенні позивачці грошової їй допомоги після народження другої дитини є правильним. Проте, на думку колегії суддів, наявні у справі письмові докази підтверджують обставину того, що така допомога має бути призначена з 20.01.2017 року, а не з 19.01.2017 року, як помилково вказав суд першої інстанції.

Доводи скаржника стосуються виключно правильності застосування пункту 7 Порядку № 505. Однак, як вже зазначено колегією суддів, право позивачки на призначення грошової допомоги вдруге виникло після народження другої дитини. Реалізація цього права жодним чином не пов'язана з припиненням виплати допомоги у зв'язку з її не працевлаштуванням, а повідомити відповідача про настання нових обставин у місячний строк з місяця припинення виплати, як на тому наполягає скаржник, позивачка не могла з об'єктивних причин, оскільки ці обставини ще не настали.

Щодо доводів скаржника про незрозумілість постанови суду першої інстанції в частині суми, яку необхідно нарахувати та виплатити, колегія суддів зазначає, що розмір грошової допомоги визначається на дату призначення - 20 січня 2017 року і згідно пункту 2 Порядку № 505 складав 442 грн. При цьому виплата їй грошової допомоги, як працездатній особі, яка доглядає за дитиною до досягнення трирічного віку, не впливає на виплату грошової допомоги на неповнолітніх дітей, оскільки загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не перевищує 2400 гривень (пункт 3 Порядку № 505) : 884 х 2 + 442=2210 грн.

Статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначені підстави для скасування судового рішення, якими, у тому числі, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Разом з тим, частиною 4 цієї ж статті передбачена можливість зміни судового рішення, яке може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення прав позивачки у зв'язку з відмовою у призначенні грошової допомоги, рішення суду першої може бути змінено в частині дати, з якої відповідач зобов'язаний здійснити призначення та виплату їх грошової допомоги - з 19 січня на 20 січня 2017 року, який відповідатиме наявним у справі письмовим доказам.

Керуючись статтями 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2017 року у справі №205/3870/17(2-а/205/161/17) - змінити в частині дати призначення ОСОБА_2 щомісячної адресної грошової допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, - з 20 січня 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно пункту 1 частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Панченко