Справа № 810/4656/17
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року № 810/4656/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю.,

секретар судового засідання Пожарова Г.О.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Карманського І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 24.10.2017 № 147 Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області про відмову в наданні дозволу на імміграцію громадянину Республіки Киргизія ОСОБА_3;

- зобов'язати головне управління Державної міграційної служби України в Київській області поновити строк на подання повного пакету документів, у відповідності до законодавства України, для отримання дозволу на імміграцію в Україну, громадянину Республіки Киргизія ОСОБА_3.

Ухвалою суду від 02 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29 січня 2018 року.

Ухвалою суду від 29 січня 2018 року розгляд справи відкладено на 13 лютого 2018 року.

В судовому засіданні 13 лютого 2018 року закрито підготовче провадження та за клопотанням обох сторін, в той же день призначено розгляд справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено йому в наданні дозволу на імміграцію в Україну, оскільки ним, у відповідності до вимог статті 6 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III та пункту 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983, подано всі необхідні документи для оформлення такого дозволу на імміграцію. При цьому, позивач зауважує, що посилання відповідача в оскаржуваному рішенні, як на підставу відмови йому у наданні дозволу на імміграцію, на пункт 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" є неправомірним та необґрунтованим, оскільки він жодним чином не порушив зазначену норму Закону. Також, позивач стверджує, що підстава для отримання такого дозволу, обумовлена наявністю дружини, яка отримала дозвіл на імміграцію та документована посвідкою на постійне проживання в Україні.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачу правомірно було відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну, оскільки, в ході розгляду заяви позивача, було встановлено невідповідність поданих документів законодавству України.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2017 року громадянин Республіки Киргизія ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Киргизії, паспортний документ, що засвідчує особу НОМЕР_1, виданий 01.12.2014 Державною реєстраційною службою при уряді Киргизької Республіки, перебуваючи в Україні на законних підставах, звернувся до Києво-Святошинського районного відділу УДМС України в Київській області з клопотанням про надання йому дозволу на імміграцію на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію" як особа, яка є чоловіком іммігрантки ОСОБА_17.

До вказаної заяви позивачем було додано: копії паспортних документів ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_17; засвідчені у встановленому законодавством порядку переклади українською мовою сторінки паспортного документа ОСОБА_3; копію свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_17, видане 03.06.2017 Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області; копію свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_17, видане 25.04.2017 Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області; копію посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_17; копію свідоцтва про народження ОСОБА_8; засвідчені у встановленому законодавством порядку переклади українською мовою сторінки паспорту та свідоцтва про народження ОСОБА_8; копію свідоцтва про народження ОСОБА_9; засвідчені у встановленому законодавством порядку переклади українською мовою сторінки паспорту та свідоцтва про народження ОСОБА_9; копію свідоцтва про народження ОСОБА_10; засвідчені у встановленому законодавством порядку переклади українською мовою сторінки паспорту та свідоцтва про народження ОСОБА_10; нотаріально засвідчену заяву громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_11, про надання згоди від імені довірителя - ОСОБА_18 на постійне проживання та реєстрацію у належній довірителю на праві власності частини житлового будинку АДРЕСА_1, громадянину Киргизької Республіки ОСОБА_3; копію договору купівлі-продажу 31/100 частини житлового будинку від 26.10.2016 на 31/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно - домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1; копія довіреності від 16.11.2016 ОСОБА_12, якою уповноважено ОСОБА_11 діяти від її імені; копія витягу про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі довіреностей; довіреність ОСОБА_18, якою надано право ОСОБА_11 діяти від його імені; нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_17, якою вона надає згоду на імміграцію чоловіка в Україну та гарантує йому фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні; нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_17, якою вона надає згоду на імміграцію своїх дітей в Україну та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні, а також сплачувати всі їх витрати, пов'язані з їх перебуванням на території України та виїздом з України, та в разі необхідності гарантує оплату їм медичної допомоги; копію довідки Управління внутрішніх справ Ошської області Міністерства внутрішніх справ Кригизької Республіки про те, що ОСОБА_3 на території Ошської, Джалалабадської, Баткенської областей та міста Ош до кримінальної відповідальності не притягувався; копія довідки Міністерства внутрішніх справ Кригизької Республіки про відсутність судимостей; копію Пам'ятки для іноземця та особи без громадянства, які перебувають у процедурі оформлення дозволу на імміграцію в Україну; копія згоди на обробку персональних даних.

Києво-Святошинським районним відділом УДМС України в Київській області з метою перевірки поданих позивачем документів були направлені запити до ГУ СБУ у місті Києві та Київської області, Адміністрації державної прикордонної служби України та Укрбюро інтерполу ГУ НП України в Київській області.

Відповідно до відповіді Сектору Інтерполу та Європолу ГУ НП України в Київській області від 24.07.2017 № 482/108/19/01-17 позивач у міжнародному розшуку не перебуває.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 26.07.2017 № 0.64-7412/0/18-17 станом на 25.07.2017 інформація про позивача у базі даних, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в'їзд в Україну, відсутня.

Відповідно до відповіді ГУ СБУ у місті Києві та Київської області від 08.08.2017 № 87945 інформація про підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію" громадянину Киргизії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відсутня.

Згідно довідки Департаменту інформаційних технологій МВС України № громадянин Киргизстану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на території України станом на 11.09.2017 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

29 вересня 2017 року Києво-Святошинським районним відділом УДМС України в Київській області направлено до Управління ДМС в Київській області матеріали справи громадянина Киргизької Республіки ОСОБА_3 щодо закінчення розгляду клопотання про надання йому дозволу на імміграцію в Україну для прийняття рішення.

24 жовтня 2017 року Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області за результатами розгляду матеріалів справи громадянина Киргизької Республіки ОСОБА_3 прийнято рішення № 147 про відмову у наданні йому дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в'їзду в Україну та виїзду з України регулюється Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 4 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України від 07.06.2001 №2491-ІІІ "Про імміграцію" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2491-ІІІ).

Статтею 1 Закону №2491-ІІІ визначено, що імміграція - прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Дозволом на імміграцію є рішення, що надає іноземцям та особам без громадянства право на імміграцію.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 4 Закону №2491-ІІІ квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Так, за приписами частини 1 вказаної статті Закону №2491-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, зокрема: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Статтею 9 Закону №2491-ІІІ визначено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Крім зазначених документів подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію в Україну не видається.

Статтями 10 зазначеного Закону встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі-Порядок).

Відповідно до пункту 10 Порядку заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Пунктом 11 Порядку визначено, що для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються:

- паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та копія його сторінок;

- засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними;

- три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

- документ про місце проживання (в Україні та за кордоном);

- документально підтверджені відомості про склад сім'ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо);

- документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п'ятої статті 9 Закону України "Про імміграцію" (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

- довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах;

- квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов'язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Документи, визначені пунктами 1-10 частини сьомої статті 9 Закону України "Про імміграцію", додатково подаються відповідно до категорії іммігрантів.

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Копії цих документів, а також письмове підтвердження згоди на імміграцію та гарантії приймаючих осіб, передбачені пунктом 6 частини сьомої статті 9 Закону України "Про імміграцію", подаються нотаріально засвідченими. Документи, відомості за якими можуть змінюватися, можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі.

Згідно з пунктом 12 Порядку територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Відповідно до пункту 14 Порядку територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Пунктом 16 Порядку передбачено, що у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Як було встановлено судом, рішенням Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 24.10.2017 № 147 позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

При цьому, з наявних в матеріалах справи документів убачається, що підставою для прийняття відповідачем такого рішення став висновок головного спеціаліста Управління ДМС України в Київській області Мочульської І.В. за результатами розгляду клопотання громадянина Киргизької Республіки ОСОБА_3 про отримання дозволу на імміграцію, який був затверджений 24.10.2017 заступником начальника Управління ДМС України в Київській області Підручним С.І.

У вказаному висновку зазначено, що до матеріалів справи долучено нотаріально засвідчену заяву від ОСОБА_11, який надає від імені власника житла згоду на постійне проживання та реєстрацію громадянина Киргизької Республіки ОСОБА_3 на житлову площу за адресою: АДРЕСА_1. Проте, у нотаріально засвідченій заяві нотаріус посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 №1074 "Про Правила в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію", яка втратила чинність 07 березня 2012 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 "Про затвердження Порядку провадження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України".

Внаслідок цього, відповідач дійшов висновку, що зміст заяви від ОСОБА_11, зареєстрованої в реєстрі за № 2270 від 19.06.2017, посвідченої приватним нотаріусом Бондаренко Г.О., не відповідає вимогам чинного законодавства України, тобто є недійсною.

Також, в довіреності ОСОБА_12, якою вона надає право ОСОБА_11 діяти від її імені, видана строком на три роки, а відповідно до вимог пункту 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, документи відомості в яких можуть змінюватись, можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі. Таким чином, строк оформлення наданої довіреності перевищує шість місяців, а тому не можна вважати її дійсною. Зазначено, що така ж невідповідність прослідковується і в довіреності від ОСОБА_18 ОСОБА_11.

Отже, здійснивши перевірку справи позивача, відповідач відмовив у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Киргизької Республіки ОСОБА_3 на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Суд зазначає, що статтею 10 Закону України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для відмови в наданні дозволу на імміграцію можуть бути лише доведені та обґрунтуванні докази.

Так, за пунктом 6 частини першої вказаної статті Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України.

Проте, суд звертає увагу на те, що оскаржуване рішення відповідача, а також висновок головного спеціаліста Управління ДМС України в Київській області Мочульської І.В. за результатами розгляду клопотання громадянина Киргизької Республіки ОСОБА_3 про отримання дозволу на імміграцію, не містять посилань на інші закони України, які б вказували на наявність тих обставин, які стали підставою для висновку про недоцільність у наданні ОСОБА_3 дозволу на імміграцію, як це визначено в пункті 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Отже, з наведеного слідує, що у спірному рішенні відсутня вказівка на відповідну норму Закону, на підставі якої дозвіл на імміграцію не може бути наданий.

У той же час, суд звертає увагу на те, що позивачем було подано до Києво-Святошинського районного відділу УДМС України в Київській області усі документи для отримання дозволу на імміграцію, які визначені Законом України "Про імміграцію" та Порядком №1983.

Крім того, вказані документи були перевірені на правильність їх оформлення та було з'ясовано питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Так, зокрема, Києво-Святошинським районним відділом УДМС України в Київській області на виконання пунктів 9, 14 Порядку №1983 та з метою перевірки поданих позивачем документів були направлені запити до ГУ СБУ у місті Києві та Київської області, Адміністрації державної прикордонної служби України та Укрбюро інтерполу ГУ НП України в Київській області.

Відповідно до відповіді Сектору Інтерполу та Європолу ГУ НП України в Київській області від 24.07.2017 № 482/108/19/01-17 позивач у міжнародному розшуку не перебуває.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 26.07.2017 № 0.64-7412/0/18-17 станом на 25.07.2017 інформація про позивача у базі даних, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в'їзд в Україну, відсутня.

Відповідно до відповіді ГУ СБУ у місті Києві та Київської області від 08.08.2017 № 87945 інформація про підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію" громадянину Киргизії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відсутня.

Згідно довідки Департаменту інформаційних технологій МВС України № громадянин Киргизстану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на території України станом на 11.09.2017 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Отже, вказаними компетентними органами було встановлено відсутність підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію.

У той же час, суд не погоджується із доводами відповідача, що нотаріально засвідчена заява ОСОБА_11, яка надає від імені власника житла згоду на проживання та реєстрацію громадянина Республіка Киргизія ОСОБА_3 на житлову площу за адресою: АДРЕСА_1, є недійсною, оскільки допущення нотаріусом технічної помилки при оформленні такої заяви не є визначеною Законом України "Про імміграцію" та іншими законами України підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Також, суд не погоджується із доводами відповідача, що довіреність ОСОБА_12, якою вона надає право ОСОБА_18 діяти від її імені, а також довіреність ОСОБА_18, якою він надає право ОСОБА_11 діяти від його імені є недійсними, оскільки строк їх оформлення перевищує шість місяців, з огляду на наступне.

Пунктом 11 Порядку №1983 визначено, що у разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

З аналізу вказаної норми вбачається, що функція територіальних органів, які розглядають питання про надання дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки документів, а також запрошення для надання пояснень заявників, стосовно яких розглядається це питання.

Проте, відповідач не надав суду жодних доказів того, що ним було вчинено будь-які дії з метою з'ясування цієї обставини.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність; відповідачем не надано суду вироку суду, яким позивача засуджено до позбавлення волі, та будь-яких доказів того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем також не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Отже, відповідачем не надано суду належних доказів існування обставин, що передбачені статтею 10 Закону України №2491-ІІІ, які б надавали йому підстави для відмови в наданні дозволу на імміграцію.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність передбачених законами України підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що рішення від 24.10.2017 № 147 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Киргизької Республіки ОСОБА_3 є необґрунтованим та безпідставним, а отже підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Управління Державної міграційної служби України в Київській області поновити строк громадянину Киргизької Республіки ОСОБА_3 на подання повного пакету документів, згідно законодавства України, для отримання дозволу на імміграцію в Україну, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 19 Порядку №1983, рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

Оскільки рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.10.2017 № 147 щодо громадянина Киргизької Республіки ОСОБА_3 підлягає скасуванню, то строк дії вказаного рішення не розповсюджується на позивача, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання Управління Державної міграційної служби України в Київській області поновити строк громадянину Киргизької Республіки ОСОБА_3, на подання повного пакету документів, згідно законодавства України, для отримання дозволу на імміграцію в Україну, задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до норм Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Також, частиною другою зазначеної статті передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано, зокрема, фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", станом на 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 грн.).

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 Закону №3674-VI, у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з двома вимогами немайнового характеру. Отже, ставка судового збору за звернення до адміністративного суду з даним позовом становить 1280,00 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб помножити на 2 вимоги немайнового характеру). Разом з тим, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір лише у сумі 640,00 грн., тобто за другу вимогу позивачем судовий збір сплачений не був.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, ураховуючи при цьому, що позивачем за одну вимогу судовий збір сплачений не був, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача.

Керуючись статтями 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Київській області від 24 жовтня 2017 року № 147 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Киргизії ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління державної міграційної служби України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 16 лютого 2018 року