Справа № 820/2817/17
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 лютого 2018 р. № 820/2817/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Приходько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Харківська область,64300) до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (пл. Центральна, буд. 1,м. Ізюм, Харківська область,64300) про поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, в якому просив суд поновити його на посаді керівника апарату Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Розпорядженням № 154-к від 05.10.2016 р. голови Ізюмської РДА ОСОБА_4, позивача, ОСОБА_1, звільнено з займаної посади. Підставою для звільнення стало подання першого заступника голови Ізюмської РДА ОСОБА_5 від 30.09.2016 р., положення п.п.1 п. 1 ст. 87 ЗУ "Про державну службу", розпоряджень голови Ізюмської РДА № 226 від 23.05.2016 р., № 53-к від 24.05.2016 р., № 114-к від 29.07.2016 р. Позивач вважає, що його звільнено незаконно.

20 грудня 2016 року позивач звернувся з позовом про поновлення його на посаду до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. Рішенням від 13.04.2017р. у справі № 623/3346/16-ц в задоволенні його позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.06.2017р. рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області скасовано, провадження у справі закрито, на підставі п. 1 ст. 205 ЦПК, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та вказано, що спір належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у запереченнях на адміністративний позов, в яких вказано, що 25.02.2016 року Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області проведена щорічна оцінка виконання позивачем, ОСОБА_1, посадових обов'язків і завдань за 2015 рік, за підсумками якої була виставлена незадовільна оцінка позивачу та була запропонована посада, яка відповідає його кваліфікації, критеріям зайняття інших посад на той момент він не відповідав. 29.07.2016 р. ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення і запропоновано вакантну посаду від якої він відмовився. 05.10.2016 р. позивача було звільнено розпорядженням голови від 05.10.2016 р. Відповідач вважає розпорядження № 154-к від 05.10.2016 р. голови Ізюмської РДА прийняте в межах повноважень та у відповідності до процедур, встановлених чинним законодавством при звільненні позивача.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посаді керівника апарату Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, на яку був призначений відповідно до Розпорядження від 25.06.2010 року № 99-к (а.с. 132).

Розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області № 51-к від 04.05.2016 р. проведено попередження працівників апарату РДА, зокрема заступника голови РДА, керівника апарату РДА та інших про зміну істотних умов праці, у зв'язку з набуттям з 01.05.2016 року чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889 (а.с. 12, 199-201).

Розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 18.05.2016р. № 226 визначено структуру районної державної адміністрації.(а.с.203)

Розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області № 53-к від 24.05.2016 р. до штатного розпису апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації Харківської області внесено зміни з 01.05.2016 р., зокрема, виведено із штатного розпису ряд посад, в тому числі керівника апарату та введено посади: заступника голови-керівника апарату РДА; заступника керівника апарату-начальника відділу організаційно-кадрової роботи та масових комунікацій апарату РДА; начальника загального відділу; три одиниці головного спеціаліста відділу оргкадрової роботи та масових комунікацій апарату РДА; дві одиниці головного спеціаліста загального відділу апарату РДА; провідний фахівець зв'язків із громадськістю та пресою відділу огркадрової роботи та масових комунікацій РДА; інспектора загального відділу апарату РДА, інспектора відділу ведення державного реєстру виборців апарату РДА, провідного інженера - системного адміністратора відділу фінансово господарського забезпечення апарату РДА, головного спеціаліста юридичного відділу апарату РДА. (а.с. 13).

Відповідно до штатного розпису Ізюмської РДА, введеного в дію з 01.05.2016 р. - посада керівника апарату РДА відсутня, тобто скорочена, про що у цей же день стало відомо позивачу, та 04.05.2016 р. повідомлено розпорядженням відповідача.

16.06.2016р. розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області № 65-к відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, розпоряджень голови районної державної адміністрації від 23.05.2016р. № 226 «Про структуру Ізюмської районної державної адміністрації» від 24.05.2016р. № 53 -к «Про внесення змін до штатного розпису структурних підрозділів Ізюмської районної державної адміністрації» у зв'язку з реорганізацією структури апарату РДА та скороченням посад ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади. З вказаним розпорядженням позивач ознайомився 30.06.2016р. (а.с. 209-211).

При цьому, попереджаючи позивач про зміну істотних умов праці 04.05.2016р. та про наступне вивільнення з займаної посади 16.06.2016р. відповідачем не було надано ОСОБА_1 пропозицій про переведення на іншу роботу.

Розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 21.06.2016р. № 79-к «Про внесення змін до структури та штатного розпису апарату районної державної адміністрації» зокрема, внесено зміни до штатного розпису апарату РДА з 01 липня 2016р.: виведено із штатного розпису апарату Ізюмської РДА заступника керівника апарату - начальника відділу організаційно - кадрової роботи та масових комунікацій апарату; головного спеціаліста відділу організаційно кадрової роботи та масових комунікацій апарату - 3 одиниці; провідного фахівця із зав'язків з громадськістю та пресою відділу організаційно кадрової роботи та масових комунікацій апарату; провідного інженера - системного адміністратора відділу фінансово господарського забезпечення апарату; та введено до штатного розпису структурних підрозділів Ізюмської РДА посади: заступника керівника апарату - начальника відділу організаційної роботи управління персоналом та масових комунікацій апарату; головного спеціаліста відділу організаційної роботи, управління персоналом та масових комунікацій апарату - 3 одиниці; провідного фахівця із зав'язків з громадськістю та пресою відділу організаційної роботи, управління персоналом та масових комунікацій апарату; провідного інженера - системного адміністратора загального відділу апарату Ізюмської РДА.

Розпорядження першого заступника голови РДА № 92-к від 01.07.2016 р. відповідно до Закону України «Про державну службу», розпорядження голови РДА від 21.06.2016р. № 79-к «Про внесення змін до структури та штатного розпису апарату районної державної адміністрації» з 01.07.2016р. введено в дію штатний розпис апарату Ізюмської (а.с. 17).

Розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 29.07.2016р. № 114-к відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, розпоряджень голови районної державної адміністрації від 23.05.2016р. № 226 «Про структуру Ізюмської районної державної адміністрації» від 24.05.2016р. № 53 -к «Про внесення змін до штатного розпису структурних підрозділів Ізюмської районної державної адміністрації» у зв'язку з реорганізацією структури апарату РДА та скороченням посад ОСОБА_1 вдруге попереджено про наступне вивільнення із займаної посади. (а.с.150)

29.07.2016р. керуючись розпорядженням голови районної державної адміністрації від 24.04.2016р. № 53 «Про внесення змін до штатного розпису структурних підрозділів Ізюмської РДА» ОСОБА_1 надано пропозицію про переведення на іншу роботу - вакантну посаду: спеціаліста 1 категорії фінансово - господарського відділу фінансового управління Ізюмської РДА. Щодо переведення на вказану позаду позивач заперечував, оскільки вважав її нижчу за рангом. З вказаними розпорядженням та пропозицією позивач ознайомлений 04.08.2016р. (а.с. 151-152)

Розпорядженням № 154-к від 05.10.2016 р. голови Ізюмської РДА ОСОБА_1, звільнено з займаної посади, підстава - подання першого заступника голови Ізюмської РДА ОСОБА_5 від 30.09.2016 р. (а.с. 157).

На час звільнення позивач мав стаж державної служби - 15 років, 11 місяців, у 2002 році отримав повна вищу освіту за спеціальністю державне управління та здобув кваліфікацію магістра державного управління, проходив підвищення кваліфікації у Харківському регіональному інституті Національної академії державного управління при Президентові України: 2003, 2010, 2012 р.р., дисциплінарні стягнення відсутні, має відзнаку за плідну працю та високий професіоналізм від народного депутата України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регламентовано Законом України "Про державну службу".

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про державну службу" посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до приписів частин 1, 3 статті 87 Закону підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Частиною четвертою ст. 32 КЗпП передбачено таке: якщо попередні істотні умови праці не можуть бути збережені, а працівник не згоден продовжувати роботу в нових умовах, трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 КЗпП - на підставі відмови працівника від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Частиною 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Аналогічна позиція зазначена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 березня 2016 р. у справі № 6-2748цс15 під час звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст. 49-2 КЗпП України. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, то за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 1 жовтня 2013 року (справа № 21-319а13).

Крім того, Верховний суд України в постанові пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. № 9 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Як зазначалось вище, 24.05.2016 р. розпорядженням Ізюмської РДА № 53-к скорочено, зокрема, посада позивача та створені/введені наступні нові посади: заступника голови-керівника апарату РДА; заступника керівника апарат), начальника відділу організаційно-кадрової роботи та масових; комунікацій апарату РДА; начальника загального відділу апарату РДА; три одиниці посади головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи та масових комунікацій апарату РДА; дві одиниці посади головного спеціаліста загального відділу апарату РДА; провідний фахівець зв'язків із громадськістю та пресою відділу огркадрової роботи та масових комунікацій РДА; інспектора загального відділу апарату РДА; інспектора відділу ведення державного реєстру виборців апарату РДА.

Суд зазначає, що відповідач при попереджаючи позивач про зміну істотних умов праці 04.05.2016р. та про наступне вивільнення з займаної посади 16.06.2016р. не надавав ОСОБА_1 пропозицій про переведення на іншу роботу. Та лише 29.07.2016р. при фактично повторному попередженні про вивільнення з тих же самих підстав запропонував ОСОБА_1 посаду спеціаліста 1 категорії фінансово - господарського відділу фінансового управління Ізюмської РДА, яка на думку суду не є рівнозначної займаній посаді позивача. Жодної новоствореної вакантної вказаної посади відповідачем позивачу не запропоновано.

При цьому, відповідач в запереченнях на позов та судовому засіданні зазначив, що станом на 29.07.2016р. інші посад які б відповідали кваліфікаційному рівню позивача були відсутні.

Також відповідач вказав, що відносно посади начальника загального відділу, то з 14.07.2016р. на вказану посаду переведено ОСОБА_6, щодо посади начальника відділу організаційної роботи, управління персоналом та масових комунікацій апарату Ізюмської РДА, то 18.07.2016р.(до попередження ОСОБА_1.) на заміщення цієї посади був призначений конкурс та 22.08.2016р. шляхом переведення на цю посаду призначений ОСОБА_7 Щодо посади заступника голови-керівника апарату, то на зазначену посаду шляхом переведення призначено ОСОБА_8

Крім того, судом встановлено, що 16.06.2016р. на посаду головного спеціаліста відділу організаційно кадрової роботи та масових комунікацій апарату Ізюмської РДА переведено ОСОБА_9, на посаду головного спеціаліста загального відділу апарату Ізюмської РДА переведено ОСОБА_10 04.07.2016р. на посаду головного спеціаліста відділу організаційної роботи, управління персоналом та масових комунікацій апарату Ізюмської РДА переведено ОСОБА_11 15.07.2016р. на посаду головного спеціаліста відділу організаційної роботи , управління персоналом та масових комунікацій апарату Ізюмської РДА переведено ОСОБА_12

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не запропонувавши позивачу при попередженні його про зміну істотних умов праці 04.05.2016р. та про наступне вивільнення з займаної посади 16.06.2016р. наявні на той час вакантні посади та лише 29.07.2016р. вперше надавши пропозицію про переведення на іншу роботу, фактично позбавив його можливості зайняти посаду яка могла бути для нього рівнозначною та які в цей проміжок часу зайняли інші працівники. Таким чином, порушено обов'язок відповідача, та право позивача на працевлаштування, передбачений ст. 49-2 КЗпП України.

Повторне, неодноразове попередження працівника роботодавцем про наступне вивільнення законодавством не передбачене, тому не створює будь-яких подій та наслідків для вказаних осіб.

Також суд звертає увагу, що запропонована позивачу 04.08.2016 р. посада спеціаліста І категорії фінансово-господарського відділу фінансового управління Ізюмської РДА взагалі відсутня у штатному розписі на 2016р.(вводиться в дію з 01.05.2016р) наданого відповідачем до матеріалів справи, так відповідно до вказаного штатного розпису у фінансово-господарському відділі фінансового управління Ізюмської РДА є посади: начальник відділу-головний бухгалтер - 1 штатна посада, провідний спеціаліст - 1 штатна посада, спеціаліст - 1 штатна посада, прибиральник службових приміщень - 0,5 штатних посад.

Крім того, відповідно до листом № 84104 від 20.02.2018 р. Ізюмського міжрайонного центру зайнятості, наданого на адвокатський запит від 14.02.2018р., за період з 24.05.2016р. по 05.10.2016р. за формою № 3 -ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» від фінансового управління Ізюмської РДА не надходив.

Щодо посилання відповідача на щорічну оцінку позивача, як на підстав для не пропонування ОСОБА_1 інших вакантних посад, слід зазначити, що щорічна оцінка за 2015 р. була предметом розгляду адміністративної справи № 820/4144/16, який встановив, що відповідно до пункту 3.1. Загального порядку проведення щорічної оцінки результати щорічної оцінки повинні враховуватися при атестації державних службовців, розгляді питань просування по службі, присвоєнні чергового рангу, установленні передбачених законодавством грошової винагороди, надбавок, премій або змін їх розміру, при вирішенні питання щодо продовження терміну перебування на державній службі, формуванні кадрового резерву та інших питань проходження державної служби. За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувані позивачем дії суб'єкта владних повноважень, як і рішення, прийняте за наслідками атестації, які на думку позивача, в подальшому можуть мати вплив на його кар'єру, не створили для позивача негативних наслідків та не призвели до порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того, слід зазначити, що позивач звільнений саме у зв'язку з реорганізацією структури апарату районної державної адміністрації. Будь-яких рішень відповідачем на підставі вказаної щорічної оцінки прийнято не було.

Таким чином, посилання відповідача, під час судового розгляду на щорічну оцінку, як на підставу, яка звільняє його від обов'язку пропонування позивачу вакантних посад не є обґрунтованими.

На підставі викладеного, суд вважає, що звільняючи ОСОБА_1 05.10.2016р. з посади керівника апарату Ізюмської районної державної адміністрації у зв'язку з реорганізацією структури апарату районної державної адміністрації, згідно пп.1 п. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" здійснено відповідачем без належного дотримана процедури звільнення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначеної статтями 40,42, 49-2 цього ж Кодексу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України 1. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про поновлення на посаді підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 АДРЕСА_2, 64300) до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (пл. Центральна, буд. 1, м. Ізюм, Харківська область, 64300) про поновлення на посаді - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 АДРЕСА_2,64300) на посаді керівника апарату Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області.

Рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12.03.2018 р.

Суддя Рубан В.В.