Справа № 817/2048/17
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2018 року м. Рівне №817/2048/17
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Холод Т.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача: представник ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Комунального підприємства Здолбунівської міської ради "Здолбунівкомуненергія"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство Здолбунівської міської ради "Здолбунівкомуненергія" звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.08.2017.

Позовні вимоги в повному обсязі підтримані представниками позивача в судовому засіданні та обґрунтовані протиправністю та безпідставністю оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Зокрема, стороною позивача зазначено, що за наслідками планової документальної перевірки відповідачем констатовано факт порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині формування витрат для визначення фінансового результату до оподаткування за 2015 рік в сумі 521953 грн., за 2016 рік в сумі 3884604 грн., а за 1 квартал 2017 року в сумі 1765309 грн. При цьому, підставою для констатації таких фактів слугувало помилкове розуміння сутності відповідних господарських операцій та застосування до податкових правовідносин тих норм, які ними не регулюються. Сторона позивача доводила, що формувала витрати відповідно до пункту 7 П (С) БО 16 "Витрати", за яким визнання витрат відбувається одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, а структура собівартості реалізованих послуг формувалася відповідно до пункту 11 П (С) БО 16 "Витрати". Відповідачем же було зменшено суму собівартості реалізованих послуг на суму збитків, які не покриваються затвердженими тарифами на послуги теплопостачання. Вважає такий підхід методологічною помилкою, позаяк підприємство здійснює свою господарську діяльність з врахуванням вимог специфічних галузевих нормативних документів, а якщо йдеться про різницю в тарифах, то слід керуватись не П (С) БО 16 "Витрати", а П (С) БО 15 "Доходи", так як різниця у тарифах - це компенсація з державного бюджету теплопостачальним підприємствам частини витрат на виробництво теплової енергії, яка не покривається діючим тарифом на теплоенергію для населення. Наголошували, що застосовуючи пункт 5 П (С) БО 15 "Доходи", КП "Здолбунівкомуненергія" визнавало субвенції доходом в тій сумі, в якій субвенція була отримана. Доводили, що фінансовий результат до оподаткування в 2015-2016 роках та у 1 кварталі 2017 року визначався у повній відповідності до пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (у відповідній редакції). Також зауважували, що відповідачем збільшено фінансовий результат до оподаткування за 2016 рік на суму коригування нарахованої амортизації необоротних активів на 40212 грн., однак не зазначено причину такого збільшення і не вказано на відповідні регістри бухобліку. За наведеного, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Пояснила суду на обґрунтування своїх заперечень, що за наслідками планової документальної перевірки позивача виявлено порушення вимог пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, яке призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2015- 2016 роки та, відповідно, 1 квартал 2017 року . Доводила, що платник податків зобов'язаний визнавати витрати від операційної діяльності станом на дату отримання доходів від реалізації товарів та послуг, а тому включення позивачем до складу собівартості послуг з теплопостачання невідшкодованих за рахунок субвенцій витрат, суперечить вимогам Податкового кодексу України. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 12.06.2017 по 10.07.2017 фахівцями Головного Управління ДФС у Рівненській області на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області №561 від 31.05.2017 проведена планова виїзна документальна перевірка Комунального підприємства Здолбунівської міської ради "Здолбунівкомуненергія" () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017, з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.03.2017. За результатами даної перевірки складено акт №497/17-00-14-01/ 30032555 від 17.07.2017 (а.с.25-86).

За висновками вказаного акту, перевіркою встановлено, зокрема, такі порушення, як: п.14.1.11. пп.14.1.138 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1. п.134.1 ст.134, п.138.1, п.138.3, ст.138, п.159.1.2. п.159.1 ст.159 Податкового кодексу України в результаті чого КП "Здолбунівкомуненергія" занижено податкове зобовязання з податку на прибуток в сумі 63013 грн. за 2014 рік та завищено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток на 6537400 грн., в тому числі: за 2014 рік - на 325322 грн., за 2015 рік на 847275 грн., за 2016 рік на 4764049 грн., за 1 квартал 2017 року - на 6537400 грн.

На підставі акту перевірки №497/17-00-14-01/30032555 від 17.07.2017 Головним управлінням ДФС у Рівненській області 02.08.2017 прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким КП "Здолбунівкомуненергія" зменшено розмір відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 5862004,00 грн. за 1 квартал 2017 року (а.с.15).

Зазначене рішення оскаржувалось платником податків в адміністративному порядку, за наслідками чого, скарги були відхилені (а.с.16-24).

Після цього, КП "Здолбунівкомуненергія" звернулось в суд з адміністративним позовом про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.08.2017.

Інші результати перевірки, в тому числі щодо донарахування позивачу податкового зобовязання з податку на прибуток в сумі 63013 грн. за 2014 рік та застосування відповідної штрафної санкції, за даним адміністративним позовом КП "Здолбунівкомуненергія" не оскаржуються.

За правилами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; Кодекс адміністративного судочинства України; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оспорюване рішення на відповідність вказаним вимогам суд зазначає, що правова специфіка податкових повідомлень-рішень полягає у тому, що владний припис таких правових актів індивідуальної дії міститься безпосередньо в самому податковому повідомленні-рішенні, а мотиви його винесення, тобто обставини, яким керувався субєкт владних повноважень, у відповідному акті перевірки, на підставі якого і приймався такий правовий акт індивідуальної дії.

В основу винесення податкового повідомлення-рішення № від 02.08.2017 лягли висновки акту перевірки про те, що КП "Здолбунівкомуненергія" здійснюючи операції із виробництва, транспортування, постачання теплової енергії населенню, бюджетним релігійним організаціям та іншим споживачам, завищило собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на 521953,00 грн., за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на 3884604,00 грн. і за період з 01.01.2017 по 31.03.2017 на 1765309,00 грн. При цьому, відповідач покликається на те, що відповідно до розрахунку обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах, фактичні нарахування згідно із затвердженими тарифами з урахуванням перерахунку за низькоякісні та надані не в повному обсязі послуги за 2015 рік становлять 8004427,00 грн., а фактичні витрати на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, що транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги централізованого водопостачання та водовідведення становлять 10523021,00 грн. Різниця між фактичними витратами та фактичними нарахуваннями становить 2492716,00 грн., отримано субвенції в 2015 році 1970763,00 грн., обсяг заборгованості різниці в тарифах становить 521953,00 грн. Вказана сума і була визначена відповідачем як сума, на яку позивач завищив собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2015 рік. Що стосується 2016 року, то відповідач аналогічним чином констатував, що різниця між фактичними витратами та фактичними нарахуваннями становить 3884604,00 грн., розмір субвенції в 2016 році рівняється нулю, а тому сума 3884604,00 грн. і була визначена відповідачем як сума, на яку позивач завищив собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2016 рік. Аналогічним чином за 1 квартал 2017 року відповідач констатував, що різниця між фактичними витратами та фактичними нарахуваннями становить 1765309,00 грн., розмір субвенції рівняється нулю, а тому сума 1765309,00 грн. і була визначена відповідачем як сума, на яку позивач завищив собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) за 1 квартал 2017 року (а.с.37-38).

Надаючи правову оцінку відповідним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За правилами пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла впродовж спірного періоду) обєктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №998-XIV від 16.07.1999 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно із п. 6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

В силу вимог п. 7 П(С)БO 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійсненні. Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами (п.8 П(С)БO 16).

Відповідно до п.9 П(С)БO 16 не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

За правилами п.11 П(С)БO 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), яка входить до складу витрат, складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. В свою чергу, до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загально-виробничі витрати.

Позивачем стверджено, а відповідачем не спростовано, що КП "Здолбунів-комуненергія" собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) визначало за правилами п.11 П(С)БO 16.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" затверджено наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за №860/4153 (П(С)БO 15).

За правилами п.5 П(С)БO 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

А відповідно до п.8 П(С)БO 15 дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов'язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов'язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

В силу вимог п.10 П(С)БO 15 дохід, пов'язаний з наданням послуг, визнається, виходячи зі ступеня завершеності операції з надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції. Результат операції з надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених нижче умов: можливості достовірної оцінки доходу; імовірності надходження економічних вигод від надання послуг; можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу; можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення.

А за правилами п.12 П(С)БO 15, якщо послуги полягають у виконанні невизначеної кількості дій (операцій) за визначений період часу, то дохід визначається шляхом рівномірного його нарахування за цей період (крім випадків, коли інший метод краще визначає ступінь завершеності надання послуг).

В силу вимог п.19 П(С)БO 15, цільове фінансування для компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, фінансування для надання підтримки підприємству без установлення умов його витрачання на виконання у майбутньому певних заходів визнаються дебіторською заборгованістю з одночасним визнанням доходу.

Жодних задокументованих та/або підтверджених відповідними бухгалтерськими проводками фактів, що позивач у 2015-2016 роках, 1 кварталі 2017 року визнавав витрати чи їх частину не одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, відповідачем суду не представлено, а в акті перевірки не зафіксовано.

Що стосується субвенцій, то відповідачем взагалі в акті перевірки не зафіксовано про наявність у позивача облікованої у 2015-2016 роках, 1 кварталі 2017 року дебіторської заборгованості бюджету по вказаному виду платежу, а тому й взагалі не вказано про визнання підприємством у звітних періодах таких доходів.

Окремо слід наголосити, що розмір, на який на переконання відповідача, позивач завищив показники собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) визначено Головним управлінням ДФС у Рівненській області у спосіб, не передбачений жодною податковою нормою.

Так, ревізорами-інспекторами показник завищення було прирівняно до загальної суми різниці в тарифах, яка не покрита субвенцією. При цьому, остання обрахована шляхом віднімання від суми фактичних витрат суми фактичних нарахувань та суми, отриманої у відповідному році субвенції.

Оскільки порівняння витрат та доходу позивача при визначенні обєкту оподаткування податком на прибуток було проведено відповідачем із застосуванням методу, не передбаченого чинним законодавством та без врахування показників бухгалтерського обліку підприємства, висновок контролюючого органу про завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток, внаслідок завищення собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) за 2015-2016 роки та 1 квартал 2017 року не відповідає вимогам правомірності та обєктивності.

За усього наведеного вище, суд не знаходить підстав для визнання правильними висновків відповідача про порушення позивачем вимог п.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України.

Що стосується висновків про порушення позивачем вимог п.14.1.11. п.14.1 ст.14 та п.159.1.2. п.159.1 ст.159 Податкового кодексу України, які призвели до заниження витрат за 2014 рік (а.с.31-35), то такі в основу спірного податкового повідомлення-рішення не увійшли а тому й судом не оцінюються.

Що ж стосується висновків про порушення позивачем вимог пп.14.1.138 п.14.1 ст.14 та п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, то такі ґрунтуються на твердженнях , що КП "Здолбунівкомуненергія" не визначало різниць при нарахуванні амортизації необоротних активів за 2016 рік та 1 квартал 2017 року. Так, згідно з актом перевірки, позивачем до різниці, яка збільшує фінансовий результат за 2016 рік не враховано суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за 2016 рік 426975,00 грн., за 1 квартал 2017 року 111955,00 грн., до різниці, яка зменшує фінансовий результат не включено суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно статті 138 розділу III Податкового кодексу України за 2016 рік 394805,00 грн., за 1 квартал 2017 року - 103913,00 грн., в результаті чого завищено значення різниць на 40212,00 грн., в тому числі за 2016 рік - 32170,00 грн., за 1 квартал 2017 року 18042,00 грн.(а.с.41).

Пунктом 5 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745, передбачено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших субєктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В порушення даних вимог в акті перевірки позивача відповідачем не вказано, на підставі яких підтверджуючих первинних документів, регістрів податкового та бухгалтерського обліку або інших документів зроблено висновки про те, що КП "Здолбунівкомуненергія" не визначало різниць при нарахуванні амортизації необоротних активів за 2016 рік та 1 квартал 2017 року.

Наведене позбавляє можливості суд перевірити правильність таких висновків та, відповідно, підтвердити або ж спростувати їх.

В той же час, за правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, тягар по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на субєкта владних повноважень - відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, не навів об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, і не довів правомірності винесення спірного рішення, як і не обґрунтував визначену тим суму.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області №0.08.2017 не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушує права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідного рішення суб'єкта владних повноважень.

Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою від 14.12.2017 позивачу на підставі частини першої статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України, відстрочено від сплати судового збору в сумі 1600,00 гривень.

Відповідно до наведеного та з врахуванням того, що судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, і якій за ухвалою суду сплату судового збору відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, судовий збір в розмірі 1600,00 грн. підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Комунального підприємства Здолбунівської міської ради "Здолбунівкомуненергія" (35027, м.Здолбунів, вул.Шкільна,40А, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 30032555) до Гловного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (33023 м.Рівне, вул.Відінська,12, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39394217) про скасування податкового повідомлення-рішення,- задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області № від 02.08.2017, згідно з яким Комунальному підприємству Здолбунівської міської ради "Здолбунів-комуненергія" зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2017 року на 5862004 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на користь держави (рахунок 4002; отримувач УДКСУ у м. Рівному (м. Рівне) 22030101; банк отримувача ГУ ДКСУ у Рівненській області; код ЄДРПОУ отримувача 38012714; код МФО банку отримувача 833017; призначення платежу "Судовий збір справа № 817/2024/17, Рівненський окружний адміністративний суд, ) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот гривень) 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повне рішення суду складено 23 лютого 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.