Справа № 826/16317/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) скасувати рішення від 27 листопада 2017 року про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державного бюро розслідувань (01008, місто Київ, вулиця Михайла Грушевського, будинок 12/2), , дата запису - 27 листопада 2017 року, номер запису - 1 071984.

2) скасувати дію рішення Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича від 27 листопада 2017 року про призначення ОСОБА_5 першим заступником Директора Державного бюро розслідувань;

3) скасувати дію рішення Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича від 27 листопада 2017 року про призначення ОСОБА_6 заступником Директора Державного бюро розслідувань.

Разом з позовною заявою, ОСОБА_3 подано клопотання про забезпечення позову шляхом:

1) зупинення дії рішення від 27 листопада 2017 року про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державного бюро розслідувань (01008, місто Київ, вулиця Михайла Грушевського, будинок 12/2), , дата запису - 27 листопада 2017 року, номер запису - 1 071984.

2) зупинення дії рішення Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича від 27 листопада 2017 року про призначення ОСОБА_5 першим заступником Директора Державного бюро розслідувань;

3) зупинення дії рішення Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича від 27 листопада 2017 року про призначення ОСОБА_6 заступником Директора Державного бюро розслідувань.

Вказане клопотання обгрунтоване тим, що Указ Президента України №386/2017 від 22.11.2017 «Про призначення Труби Романа Директором Державного бюро розслідувань» є очевидно протиправним. Як наслідок, рішення від 27 листопада 2017 року про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державного бюро розслідувань, рішення Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича від 27 листопада 2017 року про призначення ОСОБА_5 першим заступником Директора Державного бюро розслідувань та про призначення ОСОБА_6 заступником Директора Державного бюро розслідувань є цілковито очевидно протиправними. Відтак вказані особи можуть сформувати нелегітимний склад Державного бюро розслідувань.

Також, позивач зазначив, що у разі невжиття заходів забезпечення позову заявленим способом, для відновлення порушених його прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат на їх відновлення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову в адміністративній справі №826/16317/17- відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати ухвалу та прийняти нову, якою клопотання про забезпечення позову - задовольнити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що Указ Президента України №386/2017 від 22.11.2017 «Про призначення Труби Романа Директором Державного бюро розслідувань» є очевидно протиправним.

Так, відповідно до частини першої статті 114 Конституції України до складу Кабінету Міністрів України входять Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр, віце-прем'єр міністри, міністри.

Таким чином, до складу Кабінету Міністрів України не входить Директор Державного бюро розслідувань.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Відтак, директор Державного бюро розслідувань є керівником центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України.

При цьому, згідно пункту 9-2 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України призначає на посади та звільняє з посад за поданням Прем'єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України.

Таким чином, Президент України не має конституційних повноважень на призначення Директора Державного бюро розслідувань.

Зважаючи на вказане, внаслідок цілковито очевидної протиправності Указу Президента України №386/2017 від 22.11.2017 «Про призначення Труби Романа Директором Державного бюро розслідувань» є очевидно протиправними рішення Директора Державного бюро розслідувань Труби Р.М. про призначення на посаду першого заступника Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 та на посаду заступника Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_6

У відзивах на апеляційну скаргу третіми особами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначено, що на даний час відсутні об'єктивні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також позивачем не надано очевидної протиправності оскаржуваних рішень.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу Директором Державного бюро розслідувань Трубою Р.М. наголошено на тому, що призначення директора Державного бюро розслідувань відповідним Указом Президента України відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» є законним та обґрунтованим, що відповідає положенням статтей 106, 120 Конституції України та статті 42 Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

При цьому, апелянтом жодним чином не конкретизовано, в чому саме полягають підстави для вжиття заходів забезпечення позову, зважаючи на законність оскаржуваних рішень та не доведено факт того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно порушити права, свободи або інтереси апелянта, що свідчить про необґрунтованість заявленого клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в обґрунтування клопотання про забезпечення адміністративного позову не надано жодних доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам саме позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, посилання позивача на протиправність спірних рішень, є передчасними, оскільки вказані рішення є предметом оскарження в даній справі і відповідні обставини підлягають встановленню під час розгляду справи по суті.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України, (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

З наведеної правової норми слідує, що обов'язковою умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та охоронюваним законом інтересам позивача, захист яких стане неможливим без вжиття таких заходів, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. При цьому, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв'язку із чим, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з частиною третьою статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Частиною четвертою статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Правова позиція по даному питанню висловлена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», відповідно до п.17 якої судам необхідно враховувати, що згідно з частинами третьою та четвертою статті 117 КАС України забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: 1) зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборони вчиняти певні дії. Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як вбачається з відокремлених матеріалів справи, позивач у своєму клопотанні про забезпечення позову просить:

1) зупинити дію рішення від 27 листопада 2017 року про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державного бюро розслідувань (01008, місто Київ, вулиця Михайла Грушевського, будинок 12/2), , дата запису - 27 листопада 2017 року, номер запису - 1 071984.

2) зупинити дію рішення Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича від 27 листопада 2017 року про призначення ОСОБА_5 першим заступником Директора Державного бюро розслідувань;

3) зупинити дію рішення Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича від 27 листопада 2017 року про призначення ОСОБА_6 заступником Директора Державного бюро розслідувань.

Однак, колегія суддів зазначає, що з наявних в справі відокремлених матеріалів справи не вбачається достатніх даних, які б вказували на необхідність забезпечення позову та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Отже, оскільки позивачем не надано належних доказів та обґрунтувань, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у цій адміністративній справі до ухвалення рішення в даній адміністративній справі створюється очевидна небезпека заподіяння шкоди як правам та інтересам позивача, відновлення яких стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову та для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання апелянта на протиправність спірних рішень є передчасними, оскільки оспорювані рішення є предметом заявленого позову в даній справі, при цьому відповідні обставини підлягають встановленню під час розгляду справи по суті.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 06 березня 2018 року.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.