Справа № 825/1701/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1701/17 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

представника позивача: Зеленського С.С.,

представника відповідача: Качанка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиниця Агро» до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Тиниця Агро» звернулося у суд із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 10 серпня 2017 року №.

В обгрунтування вимог позовної заяви позивач посилається на те, що відповідачем при визначенні порушення не враховано вимоги положень пунктів 9.4 та 9.5 наказу Міністерства аграрної політики від 18.05.2001 № 132 «Про затвердження методичних рекомендацій з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств», а господарські операції з ПП «Євро Агро Дістріб'юшн» повністю підтверджуються первинними документами. Також, позивач зазначає, що ГУДФС у Чернігівській області порушено порядок проведення перевірки, оскільки відповідно до акту перевірки Бахмацької ОДПІ від 18.12.2015 № 984/22/33233246 з питань дотримання вимог податкового законодавства, ТОВ «Тиниця-Агро» вже перевірено за період з 01.10.2013 по 30.09.2015. За таких обставин, позивач вважає, що спірне рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року позов задоволено.

Рішення суду умотивоване тим, що, з урахуванням положень п. 9.4 та п.9.5 наказу Мінагрополітики №132 від 18.05.2001 року, при визначенні собівартості продукції зі складу собівартості реалізованої продукції необхідно виключити суму витрат на закупівлю тварин, відтак посадовими особами ГУ ДФС у Чернігівській області безпідставно та протиправно зроблено висновок про те, що ТОВ «Тиниця Агро» здійснювало реалізацію продукції (свиней) нижче собівартості, чим порушило п. 188.1 ст. 188 ПК України та занизило податкові зобов'язання з ПДВ за жовтень 2015 року на суму 108464,50 грн. Окрім того, надані позивачем документи є первинними документами в розумінні вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та у своїй сукупності повністю підтверджують факт здійснення спірних господарських операцій. При цьому, місцевий суд не прийняв до уваги посилання відповідача на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2016 року, яким встановлена вина керівника ПП «Євро Агро Дістріб'юшен» у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 205 КК України, з огляду на задекларований принцип індивідуальної відповідальності.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що до складу собівартості реалізованої продукції відносяться також витрати на закупівлю свиней у сумі 669 500, 00 грн., у той час як будь-яких підстав для їх виключення немає. Також, відповідачем зазначено, що наказ №132 від 18.05.2011 року, на який послався позивач та суд першої інстанції, не зареєстровано в Міністерстві юстиції та містить лише рекомендації для підприємства, які не є обов'язковими для застосування. Окрім того, контролюючий орган посилається на те, що статус фіктивного, нелегального підприємства (ПП ««Євро Агро Дістріб'юшен») несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, господарські операції таких підприємств не можуть бути реалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню в частині, з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що на підставі направлень від 21.06.2017 № 1160, 1161, 1162, 1163 та наказу від 15.06.2017 № 882 працівниками ГУДФС в Чернігівській області проведено документальну планову виїздну перевірку ТОВ «Тиниця Агро» щодо дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт перевірки №386/14/33233246 від 17.07.2017 (далі акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем: п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (в редакції, яка була чинною на протязі 2015р.), в результаті чого занижено податок на додану вартість (по загальній декларації) в періоді, що перевірявся, на загальну суму 108465,00 грн., у тому числі за жовтень 2015 року в сумі 107827,00 грн., за лютий 2016 року в сумі 100,00 грн., за квітень 2016 року в сумі 100,00 грн., за травень 2016 року в сумі 142,00 грн., за листопад 2016 року в сумі 296,00 грн.; п. 198.6 ст. 198 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість (по декларації спецрежиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства (скорочена) в періоді, що перевірявся, на загальну суму 87312,00 грн., у тому числі за вересень 2016 року в сумі 87312,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, ГУДФС у Чернігівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 10.08.2017 № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 293666,00 грн., за податковим зобов'язанням збільшено на суму 195777,00 грн. та за штрафними санкціями 97889,00 грн.

Уважаючи вказане податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо висновків контролюючого органу про порушення позивачем п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у межах своєї компетенції відповідно до галузевих особливостей мають право розробляти на базі національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в державному секторі методичні рекомендації щодо їх застосування за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 18 травня 2001 року №132, з метою забезпечення єдності в складі і класифікації витрат, застосування методики планування та обліку і визначення собівартості продукції (робіт, послуг) в сільськогосподарських підприємствах, затверджено Методичні рекомендації з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств (далі - наказ Мінагрополітики № 132 від 18.05.2001).

Так, за змістом п. 1.2 наказу Мінагрополітики № 132 від 18.05.2001, собівартість продукції (робіт, послуг) - це витрати підприємства, пов'язані з виробництвом продукції, виконанням робіт та наданням послуг.

Згідно з п. 9.4. та п. 9.5 наказу Мінагрополітики № 132 від 18.05.2001 собівартість живої маси тварин на відгодівлі визначається виходячи з витрат на їх вирощування і відгодівлю в поточному році. Собівартість центнера приросту живої маси визначається діленням загальної суми витрат на утримання та відгодівлю відповідної групи худоби на кількість центнерів приросту живої маси. Сільськогосподарські підприємства мають право визначати собівартість живої маси тварин у розрізі партії реалізованих тварин.

Тобто, собівартість живої маси тварин на відгодівлі визначається виходячи з витрат на їх вирощування і відгодівлю в поточному році. Отже, для можливості правильного визначення собівартості живої маси тварин на відгодівлі визначальне значення має саме показник з витрат на їх вирощування і відгодівлю в поточному році.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 (далі - Положення), визначено методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

В силу п. 11 Положення собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Пунктом 12 Положення передбачено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Отже, з урахуванням приписів зазначеного вище Положення, наказу № 132 від 18.05.2001 облікова політика підприємства позивача щодо включення до собівартості продукції витрат на вирощування і відгодівлю тварин не суперечить вимогам чинного законодавства та мала впливати на вартість продукції (собівартість) та на зобов'язання з податку на додану вартість.

Судом установлено, що склад витрат в розмірі 3373860,00 грн., який зменшує дохід від реалізації і призвів до від'ємного значення, складається із: заробітна плата робітників-5600,00грн.; нарахування на фонд оплати праці-1679,72грн.; амортизація-39617,64грн.; загальновиробничі витрати-75866,07грн.; ветеринарні препарати-195095,12грн.; паливо-11177,12 грн.; корма для тварин-2375324,33грн.; витрати на закупівлю молодняку - 669500, 00 грн. Разом по 901 рахунку становить - 3373860,00 грн.

Витрати на закупівлю молодняка - це витрати на суму 669500,00 грн. без ПДВ (з ПДВ 803400 грн.), пов'язані з придбанням поросят у ФОП ОСОБА_5 (код ДРФО - НОМЕР_2), що підтверджуються договором купівлі - продажу живих свиней від 02.09.2017 № 1, видатковою накладною № 9 від 15.10.2015, реєстраційним свідоцтвом свиней (відомість переміщення) серії АА № 0346537 від 15.10.2017 р., ветеринарним свідоцтвом РД-00№ 555784 від 15.10.2015, (а.с.131-135).

Оплата за придбаний товар підтверджується платіжними дорученнями № 214 від 16.10.2015 на суму 100000,00 грн., № 221 від 16.10.2015 на суму 53400,00 грн., № 228 від 20.10.2015 на суму 100000,00 грн., № 233 від 20.10.2015 на суму 200000,00 грн., № 234 від 21.10.2015 на суму 150000,00 грн., № 252 від 26.10.2015 на суму 100000,00 грн., № 255 від 27.10.2015 на суму 10 000,00 грн. (а.с.136-139). Всього на суму 803400,00 грн. з ПДВ.

Таким чином, як вірно зазначено місцевим судом, ураховуючи положення п. 9.4. та п. 9.5 наказу Мінагрополітики № 132 від 18.05.2001, при визначенні собівартості продукції зі складу собівартості реалізованої продукції необхідно виключити суму витрат на закупівлю поросят у ФОП ОСОБА_5 (код ДРФО - НОМЕР_2) на загальну суму 669500,00 грн. без ПДВ.

Реалізація молодняка мала здійснюватися лише через 3-4 місяці після відгодівлі, тому собівартість реалізованої продукції буде становити 2704360,00 грн. (3373860,00 - 669500,00), а дохід від реалізації готової продукції за жовтень 2015 року склав 2831537,50 грн.

Отже, перевищення собівартості самостійно виготовлених сільськогосподарських товарів над фактичною ціною їх постачання, не призводить до заниження податкових зобов'язань у жовтні 2015 року (2831537,50 - 2 704360,00 = 127177,50 грн. (прибуток).

Дохід від реалізації готової продукції за 2015 рік (701 рахунок) склав - 33409437,92 грн., а собівартість реалізованої продукції (901 рахунок) - 29033624,53 грн. Позитивне значення складає 33409437,92 - 29033624,53 = 4375813,39 грн. (прибуток).

Матеріалами справи підтверджується, що у 2015 році позивачем реалізовано 1294800 кг свиней на суму 33409437,92 грн. при фактичній річній собівартості 29041425,68 грн., відповідно, середня ціна реалізації за 1 кг- 25,80 грн., а собівартість за 1 кг- 22,43 грн.

Середній цикл відгодівлі свиней до забійної ваги становить 4 місяці, то для розрахунку фактичної собівартості потрібно враховувати витрати, які понесені на утримання та відгодівлю реалізованої партії на протязі чотирьох місяців, а не за один місяць -жовтень 2015 року. Таким чином, розрахунок собівартості становить 12457567,92 грн. (собівартість за 4 міс)/ 533800 кг (кількість реалізованої продукції) = 23,34 грн. за 1 кг реалізованої продукції.

При цьому, за відповідний період реалізовано продукції на 14429905,00 грн., що шляхом ділення на кількість реалізованої продукції становить середню ціну реалізації, а саме 14429 905,00/533800=27,03 грн. за 1 кг реалізованої продукції.

Виходячи з даного розрахунку, собівартість за 1 кг реалізованої продукції не є вищою за ціну реалізації.

Ураховуючи наведене, судова колегія суддів дійшла до висновку, що контролюючим органом безпідставно зроблено висновок про те, що ТОВ «Тиниця Агро» здійснювало реалізацію продукції (свиней) нижче собівартості, чим порушило п. 188.1 ст. 188 ПК України та занизило податкові зобов'язання з ПДВ за жовтень 2015 року на суму 108464,50 грн.

Доводи апеляційної скарги у цій частині не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо висновків податкового органу про порушення позивачем п. 198.6 ст. 198 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість (по декларації спецрежиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства (скорочена) в періоді, що перевірявся, на загальну суму 87312,00 грн., у тому числі за вересень 2016 року в сумі 87312,00 грн., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом установлено, що між ПП «Євро Агро Дістріб'юшн» та ТОВ «Тиниця Агро» укладено договір поставки № 05/027 від 05.02.2016, п.1.1 якого встановлено, що постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар у кількості, за номенклатурою, ціною, строками та умовами даного договору на підставі Специфікації та/або накладних, які є невід'ємними частинами договору.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано специфікації від 05.02.2016т № 1, від 09.03.2016 № 2, від 24.03.2016 № 3 та видаткові накладні від 08.02.2016 № 111, від 10.03.2016 № 268, від 28.03.2016 № 344, платіжні доручення від 29.02.2016 № 135, від 01.04.2016 № 289, від 08.04.2016 № 336, від 12.04.2016 № 357.

20.04.2016 між ПП «Євро Агро Дістріб'юшн» (наді-Первісний кредитор) та ТОВ «Аграний прогрес» (далі-Новий кредитор) та ТОВ «Тиниця Агро» (далі-Боржник) укладено договір від 20.04.2016 № 20/048 (а.с.154-155), згідно п.1.1 та 1.2 якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредиторові у відповідності з договором № 05/027 2016 «Основний договір», укладений між Первісним кредитором та Боржником. За цим договором Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника виконати обов'язки, визначені у вищезазначеному договорі.

На підтвердження факту оплати за товар ТОВ «Аграрний прогрес» позивачем надано платіжні доручення від 21.04.2016 № 416, від 22.04.2016 № 437.

Також, на підтвердження факту перевезення шроту соняшникового позивачем надано товарно-транспортні накладні від 25.03.2016 № 25/03, від 10.03.2016 № 10/03, від 08.02.2016 № 08/02 та письмові пояснення гр. ОСОБА_6

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що вказані документи є належними та такими, що підтверджують реальність зазначених господарських операцій, позаяк вони підписані гр. ОСОБА_7, який значився як засновник та директор контрагента позивача (ПП «Євро Агро Дістріб'юшн»), проте фактично ніякого відношення до вказаного підприємства не має, фінансово-господарською діяльністю не займається, адміністративно - розпорядчі функції керівника підприємства не виконує, що встановлено вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року у справі №201/4704/16-к, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205 КК України (співучасть у формі пособництва по створенню суб'єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності).

Судова колегія акцентує увагу на тому, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 грудня 2015 року у справі №826/15034/14 та постанові Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі №2а-7075/12/2670.

При цьому, колегія суддів ураховує, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, доводи апеляційної скарги у цій частині спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, прийнятій з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постанова місцевого суду в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 10.08.2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 87 312 грн. та штрафними санкціями у розмірі 43 656 грн., є необґрунтованою та підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні позову у цій частині. У решті рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 34, 139, 243, 310, 316, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 10.08.2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 87 312 грн. та штрафними санкціями у розмірі 43 656 грн. скасувати. У задоволенні позову у цій частині відмовити.

У решті постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиниця Агро» () судові витратити в розмірі у розмірі 1964, 52 грн. (одна тисяча дев'ятсот шістдесят чотири грн. п'ятдесят дві коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 05 березня 2018 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.