Справа № 820/5233/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5233/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

представник позивача - Тимошик Д.А.

представник відповідача - Лактіонов Ю.Е.

представник відповідача - Олійник М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2017, суддя Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 07.12.17 по справі № 820/5233/17

за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

до Професійно-технічного училища №60 смт. Кегичівка Харківської області

про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Професійно-технічного училища №60 смт. Кегичівка Харківської області, в якому просив суд: 1) зупинити повністю до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, експлуатацію будівель ПТУ № 60, за адресою: Харківська область, Кегичівський район, смт. Кегичівка, вул. Калинова, 30; 2) зобов`язання ПТУ № 60 негайно припинити використання цих будівель з метою проведення будь-якої діяльності, не пов`язаної з усуненням порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, 3) покласти на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області обов`язок щодо забезпечення виконання цього рішення, в частині здійснення державного нагляду (контролю) за усуненням порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей за даним рішенням суду.

В обґрунтування позову зазначив, що проведений захід контролю показав на існування низки порушень чинного законодавства України, які здатні спричинити загрозу життю та здоров'ю людей.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2017 року адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області залишено без задоволення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ч.1, ч. 2 ст. 70, п. 24 ч. 1 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 2, п. 25 ч. 1 ст. 2, п. 33 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 67 Кодексу цивільного захисту України, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку пожеж та їх наслідків" від 26.12.2003 р. № 2030, Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Указом Президента України від 16.01.2013 р. № 20/2013, ст.ст. 6, 27 Конституції України, ст.ст. 2, 6 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, згідно з затвердженим наказом ДСНС України №155 від 20.03.2017 р. Положенням, є територіальним органом згаданої служби зі статусом юридичної особи публічного права, до складу якого як структурні підрозділи входить низка самостійних та незалежних суб'єктів владних повноважень, зокрема, і Кегичівський районний сектор ГУ ДСУзНС у Харківській області.

Даним органом була проведена позапланова перевірка відповідача з питання додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки.

Результати перевірки оформлені актом від 26.10.2017 р. року №130 /а.с. 20-27/.

Зокрема, перевіркою встановлено наявність низки порушень, котрі за твердженням позивача, несуть загрозу життю та здоров'ю людей, а саме: 1) не оброблення дерев'яних елементів всіх горищних покриттів (крокви, лати) засобами вогнезахисту, які забезпечують І групу вогнезахисної ефективності; 2) не забезпечення сходових кліток, внутрішніх відкритих та зовнішніх сходів, коридорів проходів та інших шляхів евакуації евакуаційним освітленням; 3) з'єднувальна коробка не закрита кришкою з негорючого або важкогорючого матеріалу; 4) користування пошкодженою розеткою; 5) застосування для опалення приміщення нестандартного (саморобного) електронагрівального обладнання (приміщення прохідної); 6) підвішування та експлуатація світильників безпосередньо на струмопровідному проводі; 7) допущено використання в пожежонебезпечних зонах світильників з лампами розжарювання без захисного суцільного скла (ковпаків); 8) не виконано захист всіх будівель та споруд від попадання блискавки і вторинних її проявів; 9) не обладнання будинків, приміщень та споруд системами протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5 - 56:2014 «Системи протипожежного захисту»; 10) пожежний резервуар не справний і не утримується таким чином, щоб забезпечити безперешкодний забір води пожежними автомобілями; 11) пожежні кран - комплекти не рідше одного разу на рік не підлягають технічному обслуговуванню і перевірці на працездатність шляхом пуску води з реєстрацією результатів перевірки у спеціальному журналі обліку технічного обслуговування (гуртожиток); 12) територія об'єкта, будинки, споруди, приміщення не доукомплектовані первинними засобами пожежогасіння, які використовуються для локалізації і ліквідації пожеж у їх початковій стадії розвитку; 13) не у повному обсязі укомплектовані засоби пожежогасіння, які розміщуються на пожежному щиті, відсутні: вогнегасники - 3 шт., ящик з піском - 1 шт., протипожежне покривало - 1шт., багор або лом та гак - 2шт., лопати - 2шт., сокири - 2шт; 14) приміщення підвалу навчально-виховного комплексу не обладнано системою автоматичного протипожежного захисту.

Враховуючи встановлені порушення, а також те, що від відповідача відсутня інформація про усунення зазначених порушень, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, залишаючи без задоволення адміністративний позов, виходив з того, що проведеним судовим розглядом не встановлено факту існування явної та очевидної небезпеки від умов діяльності відповідача для життя та здоров'я людей, припущення владного суб'єкта про зворотнє не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи, що є визначеною процесуальним законом підставою для залишення вимоги суб'єкта владних повноважень без задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно вимог частини 1 статті 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить: 3) участь у розробленні державних правил з питань техногенної та пожежної безпеки; 4) погодження у порядку, визначеному законодавством, проектів національних і галузевих стандартів, норм, правил, технічних умов і регламентів та інших нормативно-технічних документів щодо забезпечення техногенної та пожежної безпеки; 8) проведення перевірки за повідомленнями та заявами про злочини, пов'язані з пожежами та порушенням правил пожежної безпеки; 9) участь у, розслідуванні причин виникнення надзвичайних ситуацій та невиконання запобіжних заходів; 20) проведення технічного розслідування обставин і причин виникнення надзвичайних ситуацій, загибелі і травмування людей, знищення і пошкодження майна.

Відповідно до вимог пункту 6 «Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій», затвердженого Указом Президента України від 16.01.2013 року №20/2013 ДСНС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а також міжрегіональні (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи (у разі їх створення).

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, відповідно до статті 64 Кодексу цивільного захисту України реалізує повноваження центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки (Державної служби України з надзвичайних ситуацій).

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що виключно законами встановлюються вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності».

Частиною 1 статті 70 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; - які вказані в акті перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту від 26.10.2017 року №130, з посиланнями на «Правила пожежної безпеки в Україні»);

Згідно вимог пункту 24 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб'єкті господарювання на ній або водному об'єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров'ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об'єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Згідно вимог пункту 3.1 Національного класифікатору ДК 019:2010 «Класифікатор надзвичайних ситуацій», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 року №457 (далі Класифікатор), надзвичайна ситуація - Порушення нормальних умов життя та діяльності людей на окремій території чи об'єкті на ній або на водному об'єкті, спричинене аварією, катастрофою, стихійним лихом чи іншою небезпечною подією, зокрема епідемією, епізоотією, епіфітотією, пожежею, що призвело (може призвести) до виникнення великої кількості постраждалих, загрози життю та здоров'ю людей, їх загибелі, значних матеріальних утрат, а також до неможливості проживання населення на території чи об'єкті, ведення там господарської діяльності.

Згідно вимог пункту 4 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України «аварія - небезпечна подія техногенного характеру, що спричинила ураження, травмування населення або створює на окремій території чи території суб'єкта господарювання загрозу життю або здоров'ю населення та призводить до руйнування будівель, споруд, обладнання і транспортних засобів, порушення виробничого або транспортного процесу чи спричиняє наднормативні, аварійні викиди забруднюючих речовин та інший шкідливий вплив на навколишнє природне середовище.

Відповідно до пункту 3.3 Класифікатору аварія - Небезпечна подія техногенного характеру, що спричинила ураження, травмування та/чи загибель людей або створює на об'єкті чи окремій території загрозу життю та здоров'ю людей і призводить до руйнування будівель, споруд, устатковання і транспортних засобів, порушення виробничого або транспортного пронесу чи завдає шкоди довкіллю.

Згідно вимог пункту 25 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України небезпечна подія - подія, у тому числі катастрофа, аварія, пожежа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, епіфітотія, яка за своїми наслідками становить загрозу життю або здоров'ю населення чи призводить до завдання матеріальних збитків.

Згідно вимог розділу 4 Класифікатору надзвичайна ситуація техногенного характеру - порушення нормальних умов життя та діяльності людей на окремій території чи об'єкті на ній або на водному об'єкті унаслідок транспортної аварії (катастрофи), пожежі, вибуху, аварії з викиданням (загрозою викидання) небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин, раптового руйнування споруд; аварії в електроенергетичних системах, системах життєзабезпечення, системах телекомунікацій, на очисних спорудах, у системах нафтогазового промислового комплексу, гідродинамічних аварій тощо.

У розділі 6 Класифікатору зазначені коди надзвичайних ситуацій у наслідок пожеж та вибухів.

Відповідно до вимог пункту 33 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов'язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Пунктом 21 ч. 1 ст. 20 Кодексу цивільного захисту України до обов'язків осіб віднесено забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.

За приписами ч. 1 ст. 47 Кодексу цивільного захисту України державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту здійснюється за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах техногенної та пожежної безпеки, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, за діяльністю аварійно-рятувальних служб, а також у сфері промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, перевіряючи дії позивача під час проведення перевірки відповідача, судом встановлено, що в ході проведення перевірки викладені в акті порушення не конкретизовані ані за місцем дислокації, ані за будь-якими характеризуючими ознаками, на підтвердження існування таких порушень органом державного нагляду не надано жодного доказу.

Крім того, матеріали справи не містять доказів дотримання працівниками органу державного нагляду (контролю) засад розумності, виваженості, сумлінності і добросовісності при вирішені питання з приводу не використання наданого ч. 1 ст. 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» повноваження на одержання пояснень, документів та матеріалів, які підтверджують факт реального існування виявленого порушення закону.

Частиною 8 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що органи державного нагляду (контролю) та суб'єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.

Проте, матеріали справи не містять доказів дотримання працівниками органу державного нагляду (контролю) засад розумності, виваженості, сумлінності і добросовісності при вирішенні питання з приводу не використання і цього повноваження.

Перевіряючи факт існування порушення в дійсності та здатність цього порушення спричинити негативні наслідки для життя і здоров'я людини за кожним окремим епізодом, колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно епізоду не оброблення дерев'яних елементів всіх горищних покриттів (крокви, лати) засобами вогнезахисту, які забезпечують І групу вогнезахисної ефективності, колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні.

Відповідач стверджує про організацію заходів з усунення цього порушення, що підтверджується обставинами укладання договору підряду №168/1 від 23.11.2017 р. (а.с. 66, 66 зворот).

У ході розгляду справи судом встановлено, що даний недолік має тривалий час існування, але виникнення надзвичайних подій не спричинив, раніше не розцінювався органом державного нагляду як реальна загроза життю та здоров'ю людей.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав про відсутність підстав для висновку, що даний епізод самостійно (без вирішального впливу іншого заздалегідь непередбачуваного, невідворотного та нездоланного фактору) здатен спричинити виникнення ризику життю та здоров'ю людей.

Стосовно епізоду не забезпечення сходових кліток, внутрішніх відкритих та зовнішніх сходів, коридорів проходів та інших шляхів евакуації евакуаційним освітленням, колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні, проте, колегія суддів не знаходить підстав для висновку, що даний епізод самостійно здатен спричинити виникнення ризику життю та здоров'ю людей.

Стосовно епізоду незакриття з'єднувальної коробки кришкою з негорючого або важкогорючого матеріалу, колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні. Довід відповідача про усунення цього порушення підтверджується актом №1 від 21.11.2017 р. (а.с. 43) та світлиною (а.с. 44).

Стосовно епізоду не допускання користування пошкодженою розеткою, колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні. Довід відповідача про усунення цього порушення підтверджується актом №2 від 21.11.2017 р. (а.с. 45) та фото світлиною (а.с. 46).

Стосовно епізоду не заборонено застосування для опалення приміщення нестандартного (саморобного) електронагрівального обладнання (приміщення прохідної), колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні. Довід відповідача про усунення цього порушення підтверджується наказом №145 від 24.10.2017 р. (а.с. 47).

Стосовно епізоду допущення підвішування та експлуатація світильників безпосередньо на струмопровідному проводі, колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні. Довід відповідача про усунення цього порушення підтверджується актом №3 від 21.11.2017р. (а.с.48) про демонтаж світильників та знеструмлення (а.с.49, 50).

Стосовно епізоду допущення використання в пожежонебезпечних зонах світильників з лампами розжарювання без захисного суцільного скла (ковпаків), колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні. Довід відповідача про усунення цього порушення підтверджується актом №4 від 21.11.2017 р. (а.с. 59) та фото світлинами (а.с. 60-62).

Стосовно епізоду не виконання захисту всіх будівель та споруд від попадання блискавки і вторинних її проявів, колегія суддів зазначає наступне факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні.

У ході розгляду справи судом встановлено, що даний недолік має тривалий час існування, але виникнення надзвичайних подій не спричинив, раніше не розцінювався органом державного нагляду як реальна загроза життю та здоров'ю людей.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для висновку, що даний епізод самостійно (без вирішального впливу іншого заздалегідь непередбачуваного, невідворотного та нездоланного фактору) здатен спричинити виникнення ризику життю та здоров'ю людей.

Стосовно епізоду не обладнання будинків, приміщень та споруд системами протипожежного захисту відповідно до ДБН В,2,5 - 56:2014 «Системи протипожежного захисту», колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні.

У ході розгляду справи судом встановлено, що даний недолік має тривалий час існування, але виникнення надзвичайних подій не спричинив, раніше не розцінювався органом державного нагляду як реальна загроза життю та здоров'ю людей.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обгрунтовано вказав про відсутність підстав для висновку, що даний епізод самостійно (без вирішального впливу іншого заздалегідь непередбачуваного, невідворотного та нездоланного фактору) здатен спричинити виникнення ризику життю та здоров'ю людей.

Окрім того, судом з пояснень відповідача з'ясовано, що з метою оповіщення учнів га інших громадян про пожежну небезпеку використовується звуковий сигнал дзвоника, котрий за жодних обставин не може бути сплутаний з сигналом дзвоника на урок.

Стосовно епізоду пожежний резервуар не справний і не утримується таким чином, щоб забезпечити безперешкодний забір води пожежними автомобілями, колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні.

У ході розгляду справи судом встановлено, що даний недолік має тривалий час існування, але виникнення надзвичайних подій не спричинив, раніше не розцінювався органом державного нагляду як реальна загроза життю та здоров'ю людей.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для висновку, що даний епізод самостійно (без вирішального впливу іншого заздалегідь непередбачуваного, невідворотного та нездоланного фактору) здатен спричинити виникнення ризику життю та здоров'ю людей.

Стосовно епізоду незабезпечення технічного обслуговування пожежних кран-комплектів і перевірки на працездатність шляхом пуску води з реєстрацією результатів перевірки у спеціальному журналі обліку технічного обслуговування (гуртожиток) не рідше одного разу на рік, колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні. Довід відповідача про усунення цього порушення підтверджується актами від 07.09.2017 р. Та від 08.09.2017 р. (а.с. 52, 53)

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що даний епізод самостійно здатен спричинити виникнення ризику життю та здоров'ю людей.

Стосовно епізоду недоукомплектованості території об'єкта, будинків, споруд, приміщень первинними засобами пожежогасіння, які використовуються для локалізації і ліквідації пожеж у їх початковій стадії розвитку, колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні. Довід відповідача про усунення цього порушення підтверджується накладною №315/20 від 24.11.2017р. про придбання 30 шт. вогнегасників.

Стосовно епізоду відсутності у комплекті засобів пожежогасіння, які розміщуються на пожежному щиті, вогнегасників - 3 шт., ящиків з піском - 1 шт., протипожежного покривала - 1шт., багра або лома та гака - 2 шт., лопат - 2шт., сокир - 2шт., колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні. Довід відповідача про усунення цього порушення підтверджується накладною №315/20 від 24.11.2017 р. про придбання 30 шт. вогнегасників, актом №5 від 21.11.2017 р., світлинами (а.с.63 - 65).

Стосовно епізоду необладнання приміщення підвалу навчально-виховного комплексу системою автоматичного протипожежного захисту, колегія суддів зазначає, що факт наявності даного порушення визнаний відповідачем у судовому засіданні. У ході розгляду справи судом встановлено, що даний недолік має тривалий час існування, але виникнення надзвичайних подій не спричинив, раніше не розцінювався органом державного нагляду як реальна загроза життю та здоров'ю людей.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для висновку, що даний епізод самостійно (без вирішального впливу іншого заздалегідь непередбачуваного, невідворотного та нездоланного фактору) здатен спричинити виникнення ризику життю та здоров'ю людей.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що що, ані дія кожного із досліджених епізодів порушень окремо, ані дія одночасної сукупності всіх епізодів порушень у спірних правовідносинах без впливу стороннього фактору (вирішального за характером та непереборного, непередбачуваного, невідворотного за змістом) не здатна спричинити настання загрози життю та здоров'ю людей.

Згідно з п.п. 2 і 3 ч. 1 ст. 50 Кодексу цивільного захисту України джерелами небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру є будівлі та споруди з порушенням умов експлуатації та суб'єкти господарювання з критичним станом виробничих фондів та порушенням умов експлуатації.

Колегія суддів зазначає, що в силу приписів п. 12 ч. 1 ст. 67, ч. 2 ст. 68, ч.ч. 1 і 2 ст. 70 Кодексу цивільного захисту України саме загроза життю та/або здоров'ю людей, а не факт порушення законодавства з питань цивільної безпеки, техногенної безпеки, пожежної безпеки тощо, визнана законодавцем у якості підстави для постановлення судом рішення про застосування заходів державного реагування.

При цьому, існуючі розбіжності у змісті п. 12 ч. 1 ст. 67, ч. 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України (де передбачена можливість зупинення експлуатації будівель) та у змісті ч.ч. 1 і 2 ст.70 Кодексу цивільного захисту України (де така можливість не передбачена) суд не вважає перешкодою для застосування заходів державного реагування у цілях уникнення загрози життю та здоров'ю людей.

Враховуючи відсутність підтвердженої матеріалами справи реальної загрози життю та здоров'ю людей від умов діяльності відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно вказав на відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах заходів державного реагування.

Що стосується вимоги про зобов'язання відповідача утриматись від експлуатації будівлі, колегія суддів зазначає наступне.

Рішення суду про зупинення експлуатації будівлі за своєю правовою суттю є запровадженням заборони на задіяння даного об'єкту нерухомості у технологічному чи технічному циклах виготовлення товарів, виконання робіт, надання послуг.

Таким чином, підстави для постановлення окремого рішення з цього питання відсутні.

Окрім того, у справі не виявлено підстав для прийняття рішення про зупинення експлуатації будівель, що є самостійно та цілком достатньою окремою підставою для залишення без задоволення позову у цій частині.

Що стосується вимоги про покладення контролю за виконанням рішення суду, колегія суддів зазначає, наступне.

Підстави, повноваження та спосіб дій владних суб'єктів у правовідносинах з приводу виконання рішень суду вичерпно унормовані приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з приписами названого акту законодавства позивач не має повноважень на виконання рішень суду.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення вимоги позову у частині покладання на заявника виконання судового акту відсутні.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що прийняте в порядку п. 5 ч. 1 ст. 183-2 КАС України судове рішення про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) як за процедурами згідно з Кодексом цивільного захисту України, так і за процедурами згідно з ч. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не потребує вжиття будь-яких організаційно-правових дій, спрямованих на його виконання, позаяк встановлює для відповідача обов'язок по невчиненню дій (заборону на вчинення дії), тобто імперативно однозначно і нездоланно визначає правову поведінку зобов'язаної особи як бездіяльність. За загальним правилом примусове забезпечення бездіяльності є неможливою.

За змістом ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України запровадження рішенням суду заборони на вчинення будь-яких дій є цілком достатнім для забезпечення належного рівня правопорядку.

Окрім того, у справі не виявлено підстав для прийняття рішення про зупинення експлуатації будівель, що є самостійно та цілком достатньою окремою підставою для залишення без задоволення позову у цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що проведеним судовим розглядом не встановлено факту існування явної та очевидної небезпеки від умов діяльності відповідача для життя та здоров'я людей, припущення владного суб'єкта про зворотнє не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи, а отже позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2017 року по справі № 820/5233/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2017 по справі № 820/5233/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 05.03.2018.