Справа № 381/4248/17
Суддя: Чернишова Є. Ю.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Пруднікової П.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи вимоги тим, що він являється інвалідом війни 2 групи, ветеран військової служби та перебуває на обліку у Головному управління пенсійного фонду в м. Києві (далі - ГУ ПФУ у м. Києві ) і отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Так, на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2009 йому було здійснено підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи у розмірі 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, яке виплачувалося включно по квітень 2012 року. Після проходження МСЕК у квітні 2012 року ГУ ПФУ у м. Києві повідомило про те, що в зв'язку із зміною групи інвалідності та упорядкуванням пенсійної справи, підвищення як інваліду війни 2 групи розраховано на рівні 40 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, зміни групи інвалідності з легшої (З група) на тяжчу (2 група), вказане підвищення було зменшене з 200 відсотків мінімальної пенсії за віком до 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає такі дії протиправними, а свої права порушеними, а тому просить суд визнати протиправними дії ГУ ПФУ у м. Києві по перерахунку підвищення інваліду війни у меншому розмірі та зобов'язати відповідача поновити виплату цього підвищення в розмірі визначеного рішенням суду та доплатити різницю за наслідком такого перерахунку.

Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду від нього надійшло заява, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є ветераном військової служби, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданого 23.12.2005 року /а.с.5/.

Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2006 року у справі № 2а-4161 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві проводило ОСОБА_1 виплату підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, розрахованої з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З 13.04.2012 року ОСОБА_1 призначено 2 групу інвалідності, внаслідок чого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 /а.с.5/.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності 2 гр., інвалід війни, з 14.03.2013 року довічно /а.с. 5/.

З довідки Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві від 06.03.2018 року за № 8392/03 вбачається, що ОСОБА_1 на виконання постанови Фастівського міськрайонного суду від 10.10.2006 року виплата проводилась з підвищенням до пенсії як інваліду війну 3 групи відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, розрахованого з прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність, а з 01.05.2012 року ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи виплачується підвищення пенсії у розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, новий розмір підвищення станом на 01.10.2017 року встановлено в сумі 580 грн.

03.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок надбавки як інваліду війни ІІ групи на 350% мінімальної пенсії за віком згідно збільшення прожиткового мінімуму та поновити починаючи з 2012 року виплату підвищення до пенсії за вислугу років як інваліду війни 2 групи і здійснити виплату перерахунку пенсії з урахуванням виплачених сум /а.с.3/.

Своїм листом від 13.10.2017 року за № 24407/0317-2228 Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що згідно із пунктом 2 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 року № 2939-ІV пенсії інвалідам війни 2 групи, починаючи з 01.01.2006 року підвищуються в розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність /а.с.4/.

Позиція відповідача зводиться до того, що у зв'язку зі зміною групи інвалідності відбулась зміна статусу позивача, що призвело до здійснення перерахунку підвищення як інваліду війни 2 групи на рівні 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та виплата такого підвищення у новому розмірі.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, тому звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII, що передбачали підвищення пенсії інвалідам війни в розмірі 200 відсотків мінімальної пенсії за віком - інвалідам ІІІ групи, втратили свою чинність з 1 січня 2006 року, в зв'язку із внесенням змін до закону, який на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що інвалідам війни ІІ групи пенсії підвищуються на 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, підвищення є значно нижчим, ніж те, що було гарантоване позивачеві державою на момент отримання ним 3 групи інвалідності, навіть при зміні групи інвалідності з третьої на другу. Внаслідок здійсненого відповідачем з 01.05.2012 р. перерахунку підвищення до пенсії за вислугу років позивачу ОСОБА_1 як інваліду війни 2 групи, розмір його пенсії зменшився.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 21, 22 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини нерушимі. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути відмінені. При прийнятті нових законів або внесенні змін в існуючі Закони не допускається звуження змісту і об'єму існуючих прав і свобод.

З огляду на ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи і рівні перед законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

В своєму рішенні Конституційний суд України від 11.10.2005 роз'яснив, що Конституційним Судом України неодноразово розглядались проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, недопустимість обмеження конституційного права громадян на відповідний життєвий рівень і сформулював правову позицію, у відповідності з якою Конституція і закони України виділяють деякі категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій соціального захисту від держави. До таких відносяться громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними Законами. В рішеннях Конституційного Суду України визначено, що пільги, компенсації і гарантії є видом соціальної допомоги і невід'ємною частиною конституційного права.

Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих; прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб та існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України зазначив, «що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена» абзац четвертий п.п. 5.2 п. 5 мотивувальної частини).

Суд враховує те, що позивачу під час виходу на пенсію державою було гарантовано належний рівень пенсійного забезпечення, в тому числі право на підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи в розмірі 200 процентів мінімальної пенсії за віком, при цьому на рівні Конституції України закріплено неприпустимість звуження таких прав позивача. А тому суд вважає, що дії відповідача при перерахунку позивачу підвищення як інваліду 2 групи, які призвели до зменшення пенсії позивача та погіршення його матеріального становища по відношенню до того, яке він мав до зміни групи інвалідності з легшої на тяжчу, є протиправними, оскільки суперечать Конституції України та вказаним вище законодавчим актам.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ухвалою суду від 06 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії в частині позовних вимог, які охоплюють період з 01.05.2012 року по 22.05.2017 року - залишено без розгляду.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги позивача повинні бути задоволені.

На підставі ст.ст. 22, 58 Конституції України, ст.63 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.15 Закону України « Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», Кодексом адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду в м. Києві щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 в частині зменшення розміру підвищення як інваліду війни 2 групи.

Зобов'язати Головне управління пенсійного фонду в м. Києві поновити виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як інваліду війни 2 групи у попередньому розмірі, який дорівнює 200 відсотків мінімальної пенсії за віком та здійснити виплату за наслідком такого перерахунку з врахуванням виплачених сум з 22.05.2017 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Головуючий суддя Є.Ю.Чернишова