Справа № 808/310/18
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року о 17 год. 05 хв.Справа № 808/310/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 29.09.2017.

Ухвалою суду від 31.01.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 26.02.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що у вересні 2017 року вона звернулась до Правобережного ОУПФУ м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за вислугою років, на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як така, що станом на момент звернення мала 33 роки 7 місяців та 21 день спеціального трудового стажу. Разом з тим, Пенсійним фондом було прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугою років з посиланням на те, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 36 років 10 місяців 21 день, в тому числі 25 років 11 місяців 10 днів спеціального стажу замість необхідних 26 років і 6 місяців. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України.

12 лютого 2018 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що станом на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1І мала вік 54 роки 04 місяця, а її страховий стаж за період з 1 квітня 2015 по 31 березня 2016 склав 24 роки 6 місяців 10 днів, а тому права на призначення пенсії за вислугу років до досягнення 55 років позивач не має. Також, відповідач вказує на те, що до спеціального страхового стажу ОСОБА_1 не було зараховано період роботи на посаді керівника дитячої хореографічної студії Запорізького обласного відділення музикального товариства УРСР (з 17.07.1990 по 01.03.1992) та на посаді балетмейстера з збереженням ставки керівника гуртка по хореографії (з 01.09.1994 по 03.01.1997, з 04.01.1997 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2001), на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909. За таких обставин, відповідач стверджує, що позивач не має права на призначення пенсії за вислугою років, за пунктом п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 29 вересня 2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за вислугою років.

10 жовтня 2017 року Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на адресу позивача направлено повідомлення №8580/05-1 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Позивач не погодившись з відмовою Пенсійного фонду у призначенні пенсії за вислугою років, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугою років, став висновок Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про те, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 36 років 10 місяців 21 день, в тому числі 25 років 11 місяців 10 днів спеціального стажу замість необхідних 26 років і 6 місяців.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до приписів статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Так, за пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Крім того, пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Тобто, відповідно до приписів пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення 55 річного віку право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту, а саме в даному випадку з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала:

з 07 лютого 1983 року по 30 серпня 1984 року - керівником дитячого танцювального колективу в Палаці культури «Жовтневий»;

з 01 вересня 1984 року по 18 серпня 1987 року - керівником танцювального колективу;

з 18 серпня 1987 року до 16 липня 1990 року - керівником дитячого танцювального колективу Ленінського будинку піонерів;

з 17 липня 1990 року до 01 березня 1992 року - керівником дитячої хореографічної студії Запорізького обласного відділення Музичного товариства УРСР;

з 01 березня 1992 року до 01 вересня 1992 року - керівником хореографічного ансамблю в Центрі дозвілля дітей та юнацтва Орджонікідзевського району м. Запоріжжя;

з 01 вересня 1994 року до 03 січня 1997 року - балетмейстером із збереженням ставки керівника гуртка Центру дозвілля дітей та юнацтва Орджонікідзевського району м.Запоріжжя;

з 03 січня 1997 року - прийнята на посаду балетмейстера ансамблю «Весняночка» та посаду керівника танцювального гурта (по переводу з Центру дозвілля дітей та юнацтва Орджонікідзевського району м.Запоріжжя);

з 01 вересня 2001 року - керівник хореографічної студії «Весняночка» із збереженням навантаження керівника гуртка;

з 01 вересня 2013 року по 28 вересня 2017 року - художній керівник хореографічної студії.

Відповідач в поданих до суду письмових запереченнях вказує на те, що період роботи позивача на посаді керівника дитячої хореографічної студії Запорізького обласного відділення музикального товариства УРСР (з 17.07.1990 по 01.03.1992) та на посаді балетмейстера з збереженням ставки керівника гуртка по хореографії (з 01.09.1994 по 03.01.1997, з 04.01.1997 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2001), на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, не зараховано до спеціального трудового стажу, який надає право на призначення пенсії за вислугою років.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Періоди трудового стажу зазначеного у наданій позивачем до суду трудовій книжці відповідачем не заперечувався.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про позашкільну освіту» позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Статтею 5 Закону України «Про позашкільну освіту» визначено, що структуру позашкільної освіти становлять: заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти, до числа яких належать: заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об'єднання на базі закладів загальної середньої освіти, міжшкільних навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об'єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов'язана із функціонуванням позашкільної освіти.

Відповідно до ч.4 ст.21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Згідно ч.2 ст.21 Закону України «Про позашкільну освіту» перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік №909).

Відповідно до Розділу І «Освіта» Переліку №909 визначено перелік закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема: позашкільні навчальні заклади - директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

З матеріалів справи судом встановлено, що Пенсійним фондом не зараховано до стажу позивача, як працівника освіти, періоди роботи з 17.07.1990 по 01.03.1992 на посаді керівника дитячої хореографічної студії Запорізького обласного відділення музикального товариства, та з 01.09.1994 по 03.01.1997, з 04.01.1997 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2001 - на посаді балетмейстера з збереженням ставки керівника гуртка по хореографії.

Разом з тим, суд вважає безпідставним виключення відповідачем вказаних періодів з розрахунку спеціального стажу ОСОБА_1, який надає позивачу право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки посади на яких працювала позивач у вищевказані періоди передбачені у постанові Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, як такі робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно посада балетмейстера не передбачена у постанові Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №90 як така, що надає право на пенсію за вислугою років, проте, як встановлено під час судового розгляду справи ОСОБА_1 у вказаний період фактично обіймала і посаду керівника гуртка хореографії на 1,0 ставки.

В свою чергу посада - керівник гуртка віднесена постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 до посад, робота на яких надає право на призначення пенсії за вислугою років.

Суд зазначає, що Пенсійний фонд не є органом уповноваженим на здійснення контролю законодавства з питань праці, а тому не може надавати правову оцінку перебуванню позивача на двох посадах, а відтак, за умови підтвердження записом у трудовій книжці, перебування позивача на посаді керівника гуртка хореографії у позашкільному закладі відповідач зобов'язаний був зарахувати такий період до спеціального пенсійного стажу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії мала достатньо спеціального стажу для призначення пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Втім, позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог хоча і посилається на те, що на її думку Пенсійним фондом неправомірно було не зараховано відповідні періоди її роботи до спеціального пенсійного стажу, проте, позовних вимог про зобов'язання відповідача зарахувати вищевказані періоди до спеціального пенсійного стажу не заявляє.

В свою чергу, зобов'язати орган Пенсійного фонду призначити відповідну пенсію можливо лише за умови наявності всіх обов'язкових умов для призначення такої пенсії, зокрема і передбаченого чинним законодавством України стажу.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 з 29.09.2017 пенсію за вислугою років, згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із зарахуванням до пільгового стажу в закладах освіти, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи з 17.07.1990 по 01.03.1992 на посаді керівника дитячої хореографічної студії Запорізького обласного відділення музикального товариства, та з 01.09.1994 по 03.01.1997, з 04.01.1997 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2001 на посаді балетмейстера з збереженням ставки керівника гуртка по хореографії Центру дозвілля дітей та юнацтва Орджонікідзевського району м.Запоріжжя.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років, за пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (69124, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорізького козацтва, 25-а, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя призначити ОСОБА_1 з 29.09.2017 пенсію за вислугою років, згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із зарахуванням до пільгового стажу в закладах освіти, що дає право на пенсію за вислугою років, періоди роботи з 17.07.1990 по 01.03.1992 на посаді керівника дитячої хореографічної студії Запорізького обласного відділення музикального товариства УРСР, та з 01.09.1994 по 03.01.1997, з 04.01.1997 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2001 на посаді балетмейстера з збереженням ставки керівника гуртка по хореографії Центру дозвілля дітей та юнацтва Орджонікідзевського району м. Запоріжжя.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 01.03.2018.

Суддя М.С. Лазаренко