Справа № 494/1234/17     
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 494/1234/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Сердюк І.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сологуба Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження питання щодо закриття провадження по справі на підставі ч. 1 п. 1 ст. 238 КАС України,-

ВСТАНОВИВ:
07 грудня 2017 року, в порядку адміністративного судочинства, до Березівського районного суду Одеської області з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання взяти на квартирний облік і надання житлового приміщення.

11 грудня 2017 року суддею Березівського районного суду Одеської області Римар І.А. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії передано за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду для розгляду по суті.

29 січня 2018 року після проведення автоматичного розподілу справ по даній справі №494/1234/17 визначено склад суду, а саме: головуючий суддя Потоцька Н.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року судом прийнято до провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним рішення Виконавчого комітету Чорноморської міської ради № 37394 (3423-л) від 31.10.2017 року;

- зобов`язати Виконавчий комітет Чорноморської міської ради взяти сім?ю позивача на квартирний облік, яка потребує поліпшення житлових умов і надання житлового приміщення.

21.02.2018 року в судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження по справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі, оскільки відповідачем є суб`єкт владних повноважень, а тому ця справа повинна вирішуватись в адміністративному суді.

Представник відповідача залишив вирішення вказаного питання на розсуд суду.

Дослідивши матеріали позову, заслухавши думку сторін, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що дана справа не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Так, 09 жовтня 2017 року позивач звернувся до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради із заявою про взяття на квартирний облік його та членів родини на підставі ст. 8№ Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачає, що військовослужбовці при звільненні з військової служби мають право на вибір місця проживання в будь-якому населеному пункті України або в іншій державі відповідно до законів та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Рішенням Виконавчого комітету Чорноморської міської ради №37394 (3423-л) від 31.10.2017 року позивачу відмовлено у прийнятті на квартирний облік з підстав, що у відповідності до діючого житлового законодавства (пункт 45 «Правил обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень) на квартирний облік приймаються військовослужбовці, звільнені в запас або відставку, які після звільнення з військової служби прибули на постійне місце проживання, яке вказується у наказі про звільнення. А згідно довідки Березівського районного військового комісаріату позивач проходив військову службу у збройних силах в період з 1976 року по 1990 рік та був звільнений наказом МО №0197 від 18.03.1990 року. В даному наказі був вказаний населений пункт, до якого позивач прибув після проходження служби та мав право на пільгове отримання житла.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем пов`язані із правом позивача та членів його сім?ї у прийнятті на квартирний облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов та випливають з житлових відносин, тобто є однією із складових правового відношення із реалізації права на житло.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві.

Водночас, за правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зокрема, як вже встановлено судом, спірні правовідносини виникли у зв`язку із незабезпеченням позивача житлом.

Відповідно до ст.2 Житлового кодексу Української РСР (редакція від 01.01.2018 р.) завданнями житлового законодавства Української РСР є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією СРСР і Конституцією Української РСР права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

В широкому розумінні житловими правовідносинами вважаються будь-які відносини, що складаються навколо спеціального об`єкта - житла.

При цьому, виділяють шість основних видів житлових відносин: 1) відносини щодо користування жилими приміщеннями на підставі договору найму або за іншими підставами; 2) відносини в галузі забезпечення громадян жилими приміщеннями; 3) відносини щодо користування службовими жилими приміщеннями, гуртожитками, іншими спеціалізованими жилими приміщеннями (жилими будинками); 4) відносини, що виникають у галузі управління, експлуатації, забезпечення схоронності і ремонту житлового фонду; 5) відносини, що виникають у зв`язку з будівництвом і набуттям у власність житлового будинку або його частини; 6) відносини, пов`язані з житлово-комунальним обслуговуванням громадян.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами в даній справі, є виключно цивільно-правовими, а відтак не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в даному випадку наявний спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, що виникають із житлових відносин.

Натомість, той факт, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правової природи спірних відносин, оскільки характер інтересу у спорі є приватноправовим, та жодним чином не публічно-правовим.

Отже, у даному випадку існує спір про право, що у свою чергу унеможливлює його розгляд в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникають із житлових відносин, тому як, в кінцевому рахунку, пов`язані з набуттям військовослужбовцем службового житла в користування, що є наслідком, зокрема, знаходження особи на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на отримання житла, в тому числі, права на одержання житла в зв`язку з проходженням публічної служби, а також правовідносини, що є похідними від такого спору, є не публічними, а приватно-правовими, а відтак, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в Постанові від 02 грудня 2014 року у справі №21-530а14, від 21.12.2016 року у справі №815/1277/14 та Вищим адміністративним судом України в Ухвалі від 17 грудня 2015 року у справі №804/315/15.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Крім того, відповідно до вимог ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі Беллет проти Франции (Bellet v. France),суд з прав людини зазначив, що ст. 6 пар. 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У даному випадку позивач знаходиться з відповідачем у певних спірних правовідносинах, вважає, що діями відповідача порушуються його права і, відповідно, позивач має право на захист своїх прав саме на цій стадії розвитку вказаних правовідносин, але за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, беручи до уваги наведене, а також те, що даний спір не є публічно-правовим у розумінні приписів КАС України, оскільки стосується правовідносин, пов`язаних із особистими правами позивача на житло, що свідчить про наявність між сторонами відносин, зокрема, приватноправового характеру, що відповідно унеможливлює розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом встановлено, що позивачем, при зверненні з даною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень, за квитанцією №35 від 07.12.2017 року.

Таким чином, суд вважає за можливе повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень, за квитанцією №35 від 07.12.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

керуючись ст. 9, 47, 189, ч. 1 п. 1 ст. 238, 239, 241, 246, 248, 256, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:
Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради про визнання протиправним рішення № 37394 (3423-л) від 31.10.2017 року закрити.

Суд роз`яснює позивачеві, що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Березівським РВ УМВС України в Одеській області 17.03.2004 р.) суму судового збору за квитанцією № 35 від 07.12.2017 р. у сумі 640, 00 грн.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295 КАС України.
Пунктом 15.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Потоцька Н.В.

.