Справа № 823/1807/17
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1807/17 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 229 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги обгрунтовує тим, що, на його думку, відповідачем при видачі довідки № 29/п-147 від 20.09.2017 року не було вірно визначено кратність 10 днів - 2 та 4 дні - 1, хоч відповідно до довідки № 945 від 13.11.1992 року має бути враховано 14 днів в трьохкратному розмірі, а також не була врахована подвійна заробітна плата, винагорода за радіоактивне переопромінення в період з 04.05.1986 року по 18.05.1986 року більше 50 мілізівертів; одноразова винагорода за переопромінення і заробіток за дні роботи в зоні відчуження на основному місці роботи.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року задоволено вказаний адміністративний позов частково. Визнано неправомірними дії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області щодо відмови у нарахуванні позивачу заробітної плати та видачі довідки про оплату праці за роботу в населених пунктах зони відчуження Чорнобильської АЕС. Зобов'язано управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області нарахувати заробітну плату ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер -НОМЕР_1) за період роботи в зоні Чорнобильської АЕС з 04.05.1986 по 18.05.1986, з урахуванням: трьохкратного розміру посадового окладу за 14 днів перебування в II зоні небезпечності в розмірі 284,34 крб.; одноразової виплати за отриману граничну допустиму дозу радіоактивного опромінення в період з 04.05.1986 по 18.05.1986 в сумі 500 крб.; середнього заробітку за основним місцем роботи за дні роботи в зоні відчуження в сумі 113,55крб., без їх виплати. Зобов'язано управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області видати наказ, відповідно до якого ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) надати довідку про оплату праці за роботу в населених пунктах зони відчуження Чорнобильська АЕС. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обгрунтовує тим, що, на його думку, судове рішення суду першої інстанції є необгрунтованим, судом першої інстанції не було досліджено та не було надано належної правової оцінки доказам в справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2.

Позивач, перебуваючи на посаді інспектора відділення державного пожежного нагляду Золотоніського РВВС УВС Черкаського облвиконкому, в званні старшого лейтенанта внутрішньої служби, брав участь в період з 04.05.1986 року по 19.05.1986 року у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС: 04.05.1986 року - с. Запрудки, 05.05.1986 року, 11.05.1986 року - с. Андріївка, 06.05.1986 року, 09.05.1986 року, 14.05.1986 року, 18.05.1986 року - с. Дитятки, 07.05.1986 року - с. Россохи, 08.05.1986 року - с. Терехов, 10.05.1986 року - с. Карогород, 12.05.1986 року - с. Заполье, 13.05.1986 року - с. Залесье, 15.05.1986 року - с. Іловниця, 16.05.1986 року - с. Череван, 17.05.1986 року - с. Р.Вересня.

Згідно картки обліку, ОСОБА_1. в період з 04.05.1986 року по 19.05.1986 року отримав 25,86 бер дози радіаційного опромінення, що узгоджується з довідкою № 28 від 22.03.2005 року (а.с. 21, 22).

Окрім того, за час перебування в зоні ЧАЕС при ліквідації наслідків аварії, позивач на підставі рішення колегії МВС України від 25.06.1986 року отримав грошове забезпечення в 1 кратному розмірі за 1 добу та в трьох кратному розмірі за 14 діб.(довідка від 13.11.1986 року а.с. 25).

Позивач звернувся до відповідача щодо видачі довідки про оплату праці за роботу в населених пунктах зони відчуження Чорнобильської АЕС.

20.09.2017 року позивачу видано довідку № 29/п-147, в якій враховано збережений середній заробіток за час перебування в населених пунктах зони відчуження Чорнобильської АЕС (15 днів) в розмірі 113,55 крб. та оплату праці за дні в зоні ЧАЕС в розмірі 162,48 крб.: 05, 07, 08, 10, 11, 12, 13, 15, 16, 17 травня 1986 року - 10 днів (кратність 2) - 135,40 крб.; 04.05.1986 року - поза зоною - 6,75 крб.; 06,09, 14, 18 травня 1986 року - зона особливого контролю (кратність 1) - 27,80 крб., при денній тарифній ставці 6,77 крб.

Не погоджуючись із зазначеними в довідці розмірами грошового утримання, 29.09.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу довідки щодо оплати праці за роботу в населених пунктах зони відчуження Чорнобильської АЕС та просив урахувати посадовий оклад у подвійному розмірі в сумі 189,56 крб.; обрахувати 14 днів в трьохкратному розмірі 284,34 крб.; одноразової виплати за отриману граничну допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів (258,6 мілізівертів) в період з 04.05.1986 року по 18.05.1986 року в сумі 500 крб.; одноразової грошової винагороди за переопромінення за 1986-1987рр. в 25 бер (25,86 бер) з 04.05.1986 року по 18.05.1986 року в сумі 1000крб.; врахувати збережений заробіток за дні роботи в зоні відчуження в сумі 113,55крб., без їх виплати, відповідно до якої заробітна плата складає 2087,45 крб.

Однак листом від 11.10.2017 року № 12/П-91 у задоволенні наведеної заяви позивачу відмовлено. У вказаному листі відповідач зазначив, що постанова ЦК КПРС від 07.05.1986 року № 524-156 передбачає виплату особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС посадового окладу та окладу за спеціальним званням у подвійному розмірі. Разом з цим, окремим категоріям учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС було запроваджено більш високу оплату праці. Згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964 позивачу, як працівнику відрядженому до зони відчуження 2, виплачувалось грошове забезпечення у кратності 3 та зберігався середній заробіток по основному місцю роботи. При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати, які не носять систематичного характеру, а тому врахувати у довідці добові немає законних підстав.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи даний адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами постанови Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 року № 207-7 "Про оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забрудненню навколишнього середовища" надано право керівникам міністерств і відомств і заступникам провадити оплату праці працівників, зайнятих на ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964.

У свою чергу, розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" з метою прискорення робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції було:

- надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати відзначившимся за виконання особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразової допомоги в розмірі до 1000 крб;

- дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на цих роботах у III зоні небезпеки, у п'ятикратному розмірі, порівняно з установленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у чотирикратному розмірі і в І зоні - у трикратному розмірі.

У тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і у зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового змісту за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам мічманам і військовослужбовкам надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 крб.

Відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року № 1031-рс порядок і розміри підвищеної оплати праці зазначеним розпорядженням поширюються на військовослужбовців, начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятий на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

Разом з цим, оплата праці працівників, зайнятих на третій, другій і першій зонах небезпеки, проводиться відповідно у чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем тобто без їх підвищення на 100%.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно довідки про нарахування грошового забезпечення відсутній запис про те, що ОСОБА_1. отримував разову грошову винагороду за отриману максимально допустиму дозу радіації.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, який також створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

У свою чергу, умови оплати праці в період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначалися постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів СРСР та УРСР у залежності від категорії працюючих (працівники, особи рядового та начальницького складу, військовозобов'язані, призвані на збори, військові строкової служби) та місця знаходження працівника залежно від встановлених зон в період виконання цих робіт (1-ша, 2-га, 3-тя зони небезпеки, зона іонізуючого випромінювання (30-ти кілометрова зона).

При цьому, базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції".

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про правонаступництво України", закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України як такі, що не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, іншими нормативними актами не передбачені, відповідно вказаний Порядок є чинним.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" № 964-рс від 17 травня 1986 року було дозволено керівникам міністерств та відомств, що беруть участь в ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії здійснювати у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах в ІІІ зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі в порівнянні з установленими чинним законодавством нормами. Розпорядженням РМ СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" на начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ЛНА на ЧАС було розповсюджено порядок та розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням РМ СРСР від 17.05.1986 року № 964.

Водночас, постановою № 665-195 від 05.06.1986 була встановлена оплата праці працівників, зайнятих на роботах в 3, 2 та 1 зонах небезпеки, відповідно у 4-х, 3-х і 2-кратних розмірах (із врахуванням 100 % тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановлену по основному місцю роботи (п. 1). Ця ж норма продубльована в п. 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7.

Позивач працював у другій зоні небезпеки, тому оплата праці Педьку О.А. мала бути визначена у трикратному розмірі понад середньомісячну заробітну плату виходячи з його тарифної ставки (окладу).

Судом першої інстанції було встановлено, що фактична заробітна плата за роботу у зоні відчуження нарахована Педьку О.А. виходячи з денної тарифної ставки за посадовим окладом та з урахуванням коефіцієнта 2 за 14 днів (6,77*14)*3=284,34 руб. (довідка № 945), а також з врахуванням розміру збереженого за основним місцем роботи середнього заробітку.

Таким чином, на підставі вказаних даних довідки № 29/п-147 від 20.09.2017 року, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заробітна плата у розмірі 276,03 руб. була визначена відповідачем з урахуванням: 10 днів з коефіцієнтом 2 та 4 дні з коефіцієнтом 4 і збереженого за основним місцем роботи середнього заробітку.

Отже, з наведеного вбачається, що у довідці про заробітну плату від 20.09.2017 року відповідачем було враховано коефіцієнт, який не відповідає передбаченим законодавством вимогам, зокрема, постанови Ради Міністрів УСРС та Укрпрофради від 01.06.1986 року № 207-7.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в цій частині дії відповідача не відповідають чинному законодавству.

Однак, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07.05.1986 року № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених постановою від 07.05.1986 року № 524-156.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 року № 136 с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов'язаних».

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2016 року (К/800/38136/15) та в ухвалі від 21 січня 2016 року (К/800/43268/15).

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування, виплати та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження подвійної заробітної плати в розмірі в сумі 189,56 крб.

Щодо наявності у позивача права на отримання одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 500 крб. за 14 днів перебування в зоні відчуження, колегія суддів зазначає про наступне.

Розпорядженням Ради міністрів СРСР "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" від 17 травня 1986 року № 964-рс визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб.

Таким чином, за наведених обставин та враховуючи приписи вказаного Розпорядження позивачу належить до включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження одноразової грошової винагороди за переопромінення, у розмірі, що становить 500,00 руб.

При цьому, дана виплата не мала альтернативного характеру, оскільки нараховувалася лише після виникнення певних обставин - переопромінення.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Що стосується позовних вимог про нарахування та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження одноразової грошової винагороди за переопромінення за 1986-1987рр. в 25 бер (25,86 бер) з 04.05.1986 року по 18.05.1986 року в сумі 1000крб., які не нараховано і не виплачено, то колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Обов'язкова виплата премії за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС жодними нормативно-правовими актами не передбачена і могла мати місце відповідно до прийнятих у відомстві положень з питань преміювання.

Так, виплата одноразової винагороди у розмірі до 1000 крб. проводилася за рішенням голови урядової комісії з ліквідації аварії і лише тим працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт згідно розпорядження РС СРСР № 964 рс від 17.05.1986 року та не поширювалася на працівників органів внутрішніх справ розпоряженням РМ СРСР № 1031 рс від 23.05.1986 року.

Не була вона передбачена і розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1006-р від 25 листопада 1993 року, яким було дозволено МВС України перерахувати грошове забезпечення співробітників апарату МВС - учасників ЛНА на ЧАЕС, віднесених до категорії 1, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, за період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Таким чином, одноразова виплата у вигляді премії не мала обов'язкового характеру і могла здійснюватися за наявності відповідних рішень органів управління.

Зокрема, оскільки розпорядчого документа про преміювання позивача не було винесено, як і не було нараховано даної суми, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимага щодо включення її до грошового забезпечення під час перебування в зоні ЧАЕС не підлягає задоволенню.

Окрім того, у відповідності до Закону України «Про захист людини від впливу іонізуючого випромінювання», а саме ст. 5 наведено визначення - Мілізіверт (мЗв) - похідна від одиниці вимірювання еквівалентної та ефективної дози іонізуючого опромінення - зіверт (Зв) (у системі СІ). Позасистемна одиниця - бер (1 мЗв дорівнює 0,1 бера).

Отже, позивач помилково розмежовує переопромінення за величинами «бер» і «мілізіверт», оскільки останні є однорідною величиною дози іонізуючого опромінення.

За наведених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Крім цього, відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, грошові винагороди які носять разовий характер також включаються до розрахунку заробітної плати.

Слід зазначити, що аналогічна позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 10 грудня 2014 року по справі К/800/48786/14.

Згідно з частиною 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, визначений механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 7 Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додається, у тому числі, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, форма якої затверджена постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 № 122; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період надаються підприємствами, установами та організаціями за основним місцем роботи працівників або їх правонаступниками.

Таким чином, з метою належного виконання прийнятого судом рішення, уникнення будь-яких перешкод в отриманні позивачем вказаної довідки та відновлення його порушеного права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про обґрунтованість позовної вимоги в частині зобов'язання Управління МВС України в Черкаській області включити оплату праці за роботу в населених пунктах зони відчуження Чорнобильська АЕС із 04.05.1986 року по 18.05.1986 року з урахуванням трьохкратного розміру посадового окладу за 14 днів перебування в II зоні небезпечності в розмірі 284,34 крб.; нарахувати без виплати та включити одноразову допомогу за отриману граничну допустиму дозу радіоактивного опромінення в період з 04.05.1986 року по 18.05.1986 року в сумі 500 крб. і включити середній заробіток за основним місцем роботи за дні роботи в зоні відчуження в сумі 113,55крб.

Оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав в ході судового розгляду справи належних та достатніх доказів, які б спростували вказані вище доводи позивача не надав, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

Ю.А. Ісаєнко

Повний текст складено 12.03.2018 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Лічевецький І.О.

Ісаєнко Ю.А.