Справа № 826/13513/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2018 року № 826/13513/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавного агентства рибного господарства України
провизнання протиправним та скасування наказу №262-О від 14.07.2016, -

В С Т А Н О В И В:

23 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправним та скасування наказу Державного агентства рибного господарства України від 14 липня 2016 року № 262-О.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що наказом Державного агентства рибного господарства України від 14 липня 2016 року №262-О «Про накладення дисциплінарного стягнення та закриття дисциплінарного провадження» її притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. Позивач вважає зазначений наказ протиправним та необґрунтованим. Вважає, що підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутні, у зв'язку з чим вона змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав.

05 вересня 2016 року ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 28 грудня 2016 року.

26 грудня 2016 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву про забезпечення доказів по справі, а також клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог.

28 грудня 2016 року представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю представника в іншому судовому засіданні.

Судом розглянуто клопотання про залучення третіх осіб та ухвалою від 28 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Судом також розглянуто клопотання про забезпечення доказів і ухвалою від 28 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання.

19 січня 2017 року на виконання судового запиту представником відповідача надані витребувані судом документи.

За результатами судового засідання призначеного на 24 травня 2017 року судом ухвалено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розпорядженням керівника апарату від 11 жовтня 2017 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, справу передано судді Добрівській Н.А. та ухвалою від 23 листопада 2017 року справу прийнято до провадження, призначено попереднє судове засідання на 16 січня 2018 року.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147 - VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В підготовче засідання призначене на 16 січня 2018 року з'явились позивач та представник відповідача.

Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Одночасно позивачем було уточнено, що позовні вимоги про скасування наказу Державного агентства рибного господарства України від 14 липня 2016 року № 262-О стосуються лише тієї частини оскаржуваного рішення, якою її притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Представник відповідача проти позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях, що містяться в матеріалах справи.

За результатами підготовчого засідання, з урахуванням поданої сторонами письмової заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом ухвалено про закінчення підготовчого провадження і призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

24 січня 2018 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких уповноважений представник вказує на те, що оскаржуваним рішенням позивача було притягнуто до відповідальності за дисциплінарний проступок: невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їх повноважень. Крім того, представник відповідача зазначає, що станом на 17.01.2017 року ОСОБА_1 вважається такою, яка не має дисциплінарного стягнення.

08 лютого 2018 року позивачем подано через канцелярію суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивачем фактично викладені уточнення до підстав заявленого позову. Зокрема, у вказаній заяві позивач звертає увагу суду на положення частини 3 статті 79 Закону України «Про державну службу», якими встановлюється, що протягом строку дії дисциплінарного стягнення, окрім зауваження, заходи заохочення до державного службовця застосовуватися не можуть. Протягом строку застосування дисциплінарного стягнення черговий ранг державному службовцю не присвоюється. Такі періоди не враховуються до строку, зазначеного в абзаці першому статті 39 Закону України «Про державну службу». Крім того, позивач наголошує на тому, що в пункті 1 оскаржуваного наказу Держрибагенства «Про накладення дисциплінарного стягнення та закриття дисциплінарного провадження» від 14.07.2016 №262-О вказано: «Бєлошапці Тетяні Володимирівні», коли позивач ОСОБА_1.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 працює в Державному агентстві рибного господарства України (далі - Держрибагенство) на посаді головного спеціаліста сектору узагальнення інформації Управління охорони водних біоресурсів, регулювання рибальства та іхтіології.

04 березня 2016 року до Держрибагенства надійшов запит на інформацію від Громадської організації «Рибалок «Посейдон» від 01 березня 2016 року №11.

Дорученням заступника начальника Управління позивач отримала завдання опрацювати зазначений запит та надати відповідь.

Оскільки запит на публічну інформацію не містив інформації, розпорядником якої є Держрибагенство, 09 березня 2016 року позивач підготувала відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проект листа до Західно-Чорноморської рибоохорони як до розпорядника запитуваної інформації, який того ж дня був завізований керівниками вищого рівня та переданий для направлення до приймальні Голови, про що свідчить запис в журналі реєстрації кореспонденції за №2308 від 10 березня 2016 року.

На підставі усного доручення Держрибагенства, з метою дотримання строків надання інформації, Західно-Чорноморською рибоохороною як розпорядником запитуваної інформації листом від 10 березня 2016 року надано відповідь на запит Громадської організації «Рибалок «Посейдон» від 01 березня 2016 року №11.

03 червня 2016 року до Держрибагенства надійшов лист Уповноваженого з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України №11/14-264084.16-1/15-168 за зверненням Громадської організації «Рибалок «Посейдон» щодо недотримання Держрибагенством вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» під час розгляду запиту Громадської організації «Рибалок «Посейдон» від 01 березня 2016 року №11.

У зв'язку з цим, було порушене дисциплінарне провадження дисциплінарною комісією Держрибагенства з розгляду дисциплінарних справ, відібрано пояснення у посадових осіб, які мають відношення до надання відповіді на заначений запит.

За наслідками роботи дисциплінарної комісії Наказом Держрибагенства від 14 липня 2016 року №262-О «Про накладання дисциплінарного стягнення та закриття дисциплінарного провадження» ОСОБА_1 оголошено догану за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» (неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень), а саме - ненадання інформації на запит про публічну інформацію Громадської організації «Рибалок «Посейдон» від 01 березня 2016 року №11.

Не погоджуючись з накладеним дисциплінарним стягненням, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Законом України «Про доступ до публічної інформації» регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Порядок оформлення запитів на інформацію визначено статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Запит на інформацію, згідно із визначенням, викладеним у частині першій статті 19 вказаного Закону, це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга статті 19 Закону України № 2939-VI).

Строк розгляду запитів на інформацію врегульований статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно з частиною першою якої розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частина третя статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, зазначене повідомлення запитувачу інформації позивачем не направлялося.

Позивач є державним службовцем. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон України №889-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Частиною 2 стаття 1 Закону України №889-VIII визначено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Основні обов'язки державного службовця визначені частини 1 статті 8 Закону України №889-VIII, а саме, державний службовець має: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; з повагою ставитися до державних символів України; обов'язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов'язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням посадових обов'язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

За невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом (частина 1 статті 64 Закону України №889-VIII).

Відповідно до частина 1 статті 65 Закону України №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України №889-VIII дисциплінарним проступком є невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

В оскаржуваному наказі позивачу ставиться в провину неналежне виконання посадових обов'язків, а саме - ненадання інформації на запит про публічну інформацію Громадської організації «Рибалок «Посейдон» від 01 березня 2016 року.

Аналізуючи матеріали справи суд приходить до висновку, що позивачем були порушені строки надання інформації саме в частині повідомлення запитувача про направлення запиту розпоряднику інформації.

Згідно з частини 1 статті 66 Закону України №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: зауваження; догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади державної служби.

При цьому, частиною 3 вказаної статті передбачено, у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Виходячи з того, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок у вигляді невиконання або неналежного виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, то застосування відповідачем до ОСОБА_1 такого виду стягнення як догана, відповідає вимогам частини 3 статті 66 Закону України №889-VIII.

Відповідно до частини 5 статті 74 Закону України № 889-VIII дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Згідно з оскаржуваним наказом, дисциплінарне провадження відкрито на підставі службової записки Голови Держрибагенства від 30 червня 2016 року до голови Дисциплінарної комісії Держрибагенства з розгляду дисциплінарних справ. Дисциплінарне провадження порушено 02 липня 2016 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що притягнення до дисциплінарної відповідальності здійснено в межах строку передбаченого законодавством.

Суд критично ставиться до посилань позивача на те, що вона не є відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації. Враховуючи, що ОСОБА_1 отримала доручення керівника про підготовку та надання відповіді, відтак мало місце неналежне виконання посадових обов'язків в частині невиконання доручень керівника.

Також суд не може визнати в якості самостійної підстави для скасування наказу Державного агентства рибного господарства України від 14 липня 2016 року № 262-О допущення відповідачем описки у резолютивній частині оскаржуваного рішення в частинні визначення по-батькові позивача, а саме: «Володимирівни» замість «Василівни», оскільки інша ідентифікуюча інформація що особи, яка притягується до дисциплінарної відповідальності беззаперечно вказує саме на позивача - ОСОБА_1, головного спеціаліста сектору узагальнення інформації Управління охорони водних біоресурсів, регулювання рибальства та технології, якою і було допущено порушення, що досліджувалось Дисциплінарною комісією.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні, у відповідності до положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень довів правомірність свого рішення, що не спростовано позивачем з посиланням на належні і допустимі докази, які б засвідчували протилежне.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, врахувавши позицію третьої особи у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про доведеність відповідачем - суб'єктом владних повноважень правомірність свого рішення, відповідність якого вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, ч.3 ст.194, ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська