Справа № 820/5543/17
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 р. № 820/5543/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_3, з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.10.2017 року № 1122 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників ОСОБА_4 ГУНП в Харківській області" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 670 о/с від 31.10.2017 року "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_3;

- поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника слідчого відділу ОСОБА_4 ГУНП в Харківській області з 31.10.2017 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення на час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 31.10.2017 №670 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, підстава - наказ ГУНП в Харківській області від 25.10.2017 №1122). Проте позивач вважає, що вищезазначені накази прийняті безпідставно, необґрунтовано, без з'ясування всіх обставин справи та такими, що не ґрунтуються на перевірених і встановлених фактах, а відтак підлягають скасуванню. На підставі вищезазначеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та поновити його на посаді в лавах Національної поліції України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову заперечував та зазначив, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося за результатами проведеного службового розслідування. В рамках службового розслідування було здійснено перевірку дотримання працівників СВ ОСОБА_4 службової дисципліни та організації роботи підпорядкованого підрозділу керівництвом СВ ОСОБА_4 У ході службового розслідування встановлено, що підполковник поліції ОСОБА_3 порушив службову дисципліну. Отже, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у запереченнях і на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Законом України "Про Національну поліцію" визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

За визначенням статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Частиною 2 ст. 18 встановлено, що поліцейський зобов'язаний професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України Про національну поліцію поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.

Частиною 2 ст.19 Закону України Про національну поліцію встановлено підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення позивача визначено п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якого поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з п. 4 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, до затвердження відповідним законом Дисциплінарного статуту Національної поліції України підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-1У (далі за текстом - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.1 Закону України Про Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - це дотримання особами рядового та начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Відповідно до ст.2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового та начальницького складу службової дисципліни.

В силу ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно з ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі частиною сьомою статті 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Як вбачається з наведених норм, притягнення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справі України до дисциплінарної відповідальності можливе лише за невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни.

Статтею 14 Закону України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України встановлено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, відповідно до положень зазначеної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Таким чином, службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Суд зазначає, що мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника ОВС і його ставлення до вчиненого.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

Згідно наведених вище правових норм ч.1 ст.19 Закону України Про Національну поліцію України, ст.1, ст.2 Закону України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України дисциплінарна відповідальність виникає за цими нормами лише у осіб, що мають статус поліцейського (ст.17 Закону) та вчинили під час проходження служби в поліції порушення службової дисципліни.

Поряд з цим, згідно з ч. 9 ст. 14 Дисциплінарного статуту визначають, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Крім цього, порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073 (далі - Інструкція №230).

Відповідно до пункту 2. Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктами 5.1. - 5.4 Інструкції №230 визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового і начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа рядового і начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 07.11.2015 прийнятий на службу до ГУ Національної поліції в Харківській області.

З 26.12.2017 позивач проходив службу на посаді заступника начальника слідчого відділу ОСОБА_4 відділу поліції ГУНП в Харківській області.

З 11.07.2017 наказом ГУНП в Харківській області № 431 о/с на ОСОБА_3 покладено обов'язки заступника начальника відділу поліції - начальника СВ ОСОБА_4 ГУНП в Харківській області.

З матеріалів справи вбачається, що 19.08.2017 до чергової частини ОСОБА_5 в Харківській області надійшла інформація про те, що працівниками Генеральної прокуратури України спільно з працівниками Харківського управління ДВБ НП України, які діяли в рамках кримінального провадження № 0002041, розпочатого 26.06.2017 Генеральною прокуратурою України за ч. 3 ст. 368 КК України, у причетності до одержання неправомірної вигоди викрито заступника начальника СВ ОСОБА_4 ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3.

19.08.2017 наказом ГУНП в Харківській області №1149 призначено службове розслідування відносно окремих працівників ОСОБА_4 ГУНП в Харківській області.

23.08.2017 до УКЗ ГУНП в Харківській області з Харківського управління ДВБ НП України надійшло подання щодо проведення службового розслідування за вказаним фактом.

Подання Харківського управління ДВБ НП України приєднано до матеріалів службового розслідування.

В рамках службового розслідування було здійснено перевірку дотримання працівниками СВ ОСОБА_4 службової дисципліни та організації роботи підпорядкованого підрозділу керівництвом СВ ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог наказу ГУНП від 24.05.2017 № 696 «Про проведення інспектування ОСОБА_4, Дворічанського та Шевченківського відділень поліції ОСОБА_4 ГУНП в Харківській області», комісією працівників ГУНП в області проведено інспектування ОСОБА_4, Дворічанського та Шевченківського відділень поліції ОСОБА_4, в ході якого виявлені порушення у службовій діяльності працівників вказаних підрозділів, які були викладені в акті від 30.06.2017 № 3945/119/25/04-2017.

В свою чергу працівниками СУ ГУНП в Харківській області складено та направлено до ОСОБА_4 доповідну записку вих. № 13495/119-24/03-2017) в якій викладені виявлені недоліки:

- незадовільне ведення дев'яти обов'язкових нарядів, передбачених вимогами діючого на той час наказу МВС № 686-2012;

- на початковому - етапі розслідування у переважній більшості кримінальних проваджень слідчо-оперативні групи не створюються, узгоджені плани проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій не складаються, слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в розумні строки не проводяться або не проводяться взагалі, необхідні судові експертизи своєчасно не призначаються, не надано вказівок у порядку ст. 39 КПК України;

- під час перевірки керівної ролі начальника СВ та ВП в організації діяльності щодо вжиття заходів по активізації досудового розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів минулих років встановлено, що протягом січня-червня 2017 року робота слідчо-оперативних груп керівництвом ОСОБА_4 не виносилось на розгляд оперативних нарад жодного разу;

- вивчення залишку кримінальних проваджень у яких встановлено особу правопорушника, з'ясовано, що можливо завершити досудове розслідування у 12 кримінальних провадженнях з направленням до суду з обвинувальним актом;

- згідно журналу обліку доручень слідчих зареєстрованому у ОСОБА_4 від 04.01.17 № 366 слідчими у 2017 році було надано 904 доручень, 29 з яких на час перевірки не виконано;

- вивченням протоколів оперативних нарад керівництва ОСОБА_4 встановлено, що у 2017 році керівником слідчого відділення на оперативних нарадах не виносилось питання повного, якісного та своєчасного виконання доручень слідчих оперативними підрозділами відділу. Неналежна організація роботи в цьому напрямку призвела до того, що на теперішній час у ОСОБА_4 залишаються невиконаними понад встановлені слідчими терміни 29 доручень у порядку ст. 40 КПК України.

В ОСОБА_4 з актом перевірки акті від №3945/119/25/04-2017 ознайомлено всіх заступників начальника ВП та керівників служб, у тому числі і підполковника поліції ОСОБА_3

У висновку службового розслідування зазначено, що 07.07.2017 працівниками ОСОБА_4 з цього приводу розроблено План усунення виявлених недоліків. У зазначеному плані у пунктах 23-34 на підполковника поліції ОСОБА_3 покладено обов'язки щодо усунення недоліків, які стосуються організації роботи СВ ОСОБА_4

11.07.2017 довідкою (вих. №208/119-85/16-2017) підполковник поліції ОСОБА_3 доповів т.в.о. начальника ОСОБА_4 полковнику поліції ОСОБА_6 про те, що виявлені працівниками СУ ГУНП у ході перевірки недоліки усунуто та зазначено заходи, які з цього приводу проведені.

Крім того, за виявленими у ході перевірки недоліками працівниками СУ ГУНП в Харківській області проведено службове розслідування, за результатами якого т.в.о. заступника начальника ОСОБА_4 підполковника поліції ОСОБА_3 відповідно до п. 11 ст, 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» суворо попереджено про недопущення подібних недоліків у подальшому.

У ході проведення службового розслідування працівниками ВІОС УКЗ ГУНП було вивчено питання щодо контролю та організації з боку т.в.о. начальника ОСОБА_4 полковника поліції ОСОБА_6 та т.в.о. начальника СВ ОСОБА_4 підполковника поліції ОСОБА_3 за виконанням працівниками ОСОБА_4 доручень слідчих.

Так, станом на 19.08.2017, тобто строку до якого підполковник поліції ОСОБА_3 виконував службові обов'язки начальника СВ ОСОБА_4, на виконанні працівників ОСОБА_4 перебувало 54 невиконані у встановлений строк доручення слідчих. Разом з цим, керівництвом ОСОБА_4 питання щодо виконання доручень слідчих не виноситься на розгляд оперативної наради, що є порушенням вимог п. 4.1.9. розділу 4 Типових положень про слідчий відділ (відділення) міського, районного, лінійного управління (відділу), відділу міліції у їх складі, відділу спеціальної міліції головного управління, управління МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, затверджених наказом МВС України від 09.08.2012 № 686, а також вимог 6.8.3. Інструкціє з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявленні та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом від 14.08.2017 № 700.

Також, встановлено, що керівництвом ОСОБА_4 залишено поза увагою викладений у доповідній записці СУ ГУНП недолік щодо розгляду на оперативних нарадах керівництва відділу поліції питання вжиття заходів по активізації досудового розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів минулих років.

У висновку службового розслідування зазначено, що 13.07.2017 вих. 10430/119-85/01/16-2017 до ГУНП в Харківській області надано доповідну записку за підписом т.в.о. Начальника ОСОБА_4 ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_6 Згідно зазначеної доповідної записки станом на 13.07.2017 керівництвом відділу поліції здійснено щотижневий контроль за виконанням доручень слідчих по кримінальним провадженням.

Таким чином, з викладеного вбачається, що незважаючи на неодноразові вказівки з боку керівництва ГУНП в Харківській області на допущені недоліки та прорахунки в діяльності СВ ОСОБА_4, керівництвом відділу поліції не вжито належних заходів щодо усунення недоліків та недопущення їх у подальшому. Разом з цим, керівництво ОСОБА_4 своїми відповідями намагалось ввести керівництво ГУНП в оману, зазначивши про усунення виявлених недоліків.

Крім цього, встановлено, 08.09.2017 до ГУНП в Харківській області (вх. 8445) із прокуратури Харківської області надійшов лист Ізюмської місцевої прокуратури щодо допущених порушень законодавства України працівниками ОСОБА_4 ГУНП в області з питань організації та здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень. ОСОБА_4 відділом Ізюмської місцевої прокуратури у порядку ст. 25 Закону України «Про прокуратуру» вивчено стан організації досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які перебувають у залишку СВ ОСОБА_4

У ході перевірки встановлено, що не зменшуються тенденції до повернення судом обвинувальних актів та продовження строків досудового розслідування через бездіяльність та порушення норм кримінального процесуального законодавства слідчими.

Крім цього, неналежним чином організовано виїзди СОГ на місце події. Так, у порушення вимог ст. 238 КПК України за окремими кримінальними провадженнями за фактами смертей громадян для огляду трупів не залучалися судово-медичні експерти, СОГ не забезпечено якісними освітлювальними приборами та фототехнікою для проведення якісних оглядів місця події у нічний час.

Також у висновку службового розслідування зазначено, що порушення вимог КПК України слідчими допускаються в актуальних кримінальних провадженнях, про тяжкі та особливо тяжкі злочини, ігноруються вимоги ч. 4 ст. 28 КПК України щодо невідкладності здійснення кримінального провадження відносно неповнолітніх.

Перевіркою встановлено, що у провадженні ОСОБА_4 станом на 31.07.2017 перебувало понад 40 кримінальних проваджень про злочини, передбачені ст. 186,187 КК України, переважна більшість яких зареєстрована у 2015-2016 роках. Активні слідчі дії та оперативні заходи по зазначеним кримінальним провадженням проводяться лише на першочергових етапах. У подальшому слідчі дії не проводяться, або проводяться з великими інтервалами за вказівками прокурорів та доручень прокуратури області.

У так званих «очевидних» злочинах (ст. 125, 296 КК України), де у переважній більшості відомі особи, які вчинили кримінальне правопорушення, слідчими роками не приймаються остаточні процесуальні рішення та разом з цим не виконуються слідчі дії.

Також перевіркою встановлено, що у окремих кримінальних провадженнях минулих років щодо кримінальних правопорушень проти власності у порушення вимог ст. 242 КПК України не призначені слідчими експертизи для встановлення розміру матеріальних збитків або шкоди немайнового характеру.

Крім того, слідчими під час досудового розслідування за кримінальними провадженнями порушуються розумні строки здійснення процесуальних дій та прийняття рішень. Як наслідок бездіяльності слідчих винна особа уникає відповідальності за вчинення злочину.

За результатами перевірки працівниками прокуратури встановлено, що порушення вимог положень КПК України слідчими Куп'янського ВП можливі через неналежний контроль за діями підлеглих з боку в.о. С.В. ОСОБА_3

За фактами допущення порушень положень КПК України окремими слідчими СВ ОСОБА_4, які виявлені співробітниками органів прокуратури, працівниками СУ ГУНП в Харківській області проводиться службове розслідування.

З вищевикладеного вбачається, що підполковник поліції ОСОБА_3 самоусунувся від виконання обов'язків заступника начальника - начальника СВ ОСОБА_4 ГУНП в Харківській.

Судом встановлено, що на час виконання підполковником поліції ОСОБА_3 службових обов'язків заступника начальника - начальника СВ ОСОБА_4 ГУНП в Харківській діяли наступні нормативно-правові акти: Типові положення про слідчий відділ (відділення) міського, районного, лінійного управління (відділу), відділу міліції у їх складі, відділу спеціальної міліції головного управління, управління МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті (далі - Типові положення), затверджені наказом МВС України від 09.08.2012 № 686 (втратив чинність 15.09.2017) та Інструкція з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявленні та розслідуванні кримінальних правопорушень (далі - Інструкція), затверджена наказом від 14.08.2017 № 700 (втратив чинність 29.08.2017), якими відповідно до вимог п. 4 Прикінцевих та перехідних положень. Закону України «Про національну поліцію» підполковник поліції ОСОБА_3 повинен був керуватися під час виконання службових обов'язків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у ході службового розслідування правомірно встановлено, що підполковник поліції ОСОБА_3 порушив службову дисципліну, що виразилось у порушенні вимог:

- п. 4.1. розділу 4 Типових положень, якими передбачено: перший заступник начальника територіального органу Міністерства внутрішніх справ України - начальник слідчого відділу, крім повноважень, передбачених КПК: Керує діяльністю слідчого відділу та є відповідальним за виконання покладених на слідчий відділ завдань, дотримання слідчими вимог законодавства України, стан службової та трудової дисципліни в слідчому відділі; організовує та забезпечує взаємодію слідчих з оперативними підрозділами при здійсненні ними слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; заслуховує на оперативних нарадах звіти керівників оперативних підрозділів територіального органу Міністерства внутрішніх справ України, працівників слідчого відділу та інших органів і підрозділів органу внутрішніх справ з питань виявлення та розслідування кримінальних правопорушень, у тому числі з питань взаємодії при досудовому розслідуванні, виконання доручень слідчих щодо здійснення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, уживає заходів щодо усунення недоліків на цьому напрямі діяльності; перевіряє якість і своєчасність виконання письмових доручень слідчих про проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій працівниками відповідних оперативних підрозділів, узагальнює результати цієї роботи. У разі неналежного виконання доручення слідчого вносить пропозиції начальнику територіального органу Міністерства внутрішніх справ України щодо вжиття заходів впливу до винних у цьому службових осіб;

-п. 6.9. Інструкції, згідно якого начальник слідчого підрозділу особисто розглядає матеріали виконаного доручення слідчого, які надійшли від оперативного підрозділу. У разі його формального виконання повертає матеріали відповідно до вимог діловодства начальнику територіального органу внутрішніх справ для усунення недоліків та вжиття до винних заходів дисциплінарного впливу в установленому порядку;

- п. 1 ст. 39 КПК України, яким передбачено, що керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування;

- ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», згідно якої поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Суд зазначає, що наказом ГУНП в Харківській області від 31.10.2017 року №670 о/с у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку, то беззаперечним є той факт, що на працівників поліції покладається підвищена відповідальність. Вступаючи на службу в поліцію, поліцейський урочисто складає текст Присяги на вірність Українському народові, «усвідомлюючи свою високу відповідальність» (ч. 1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію»).

Поряд з цим, відповідно до п. 2 Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, які затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 квітня 2016 року № 326, гідна поведінка працівника МВС передбачає недопущення, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників МВС.

Так, у контексті розуміння ст. 12 Дисциплінарного статуту, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, а визначення терміну "службова невідповідність" Закон України "Про Національну поліцію" не надає, тим не менше, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість.

Отже, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби, у тому числі і допущення дисциплінарного проступку.

Особа, яка вступає на службу до поліції, складає Присягу на вірність Українському народові, текст якої наведено у частині першій статті 64 Закону «Про Національну поліцію», та скріплює її власноручним підписом. Присяга покладає на працівника поліції всю повноту відповідальності за виконання ним службових обов'язків.

Враховуючи наявність встановлених фактів порушення позивачем п.1 ч.1 ст., Дисциплінарного статуту, а також не дотримання позивачем службової дисципліни та присяги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказів від 25.10.2017 №11122 та від 31.10.2017 №670 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача про поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника слідчого відділу ОСОБА_4 ГУНП в Харківській області з 31.10.2017 року; та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення на час вимушеного прогулу, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є похідними вимогами від первинних позовних вимог, а з огляду на висновок суду про відмову у скасуванні наказу ГУНП в Харківській області від 25.10.2017 №1122 в частині притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби та наказу ГУНП в Харківській області від 31.10.2017 №670 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 зі служби згідно із Законом України "Про національну поліцію" за п.6 ч.1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.03.2018 року.

Суддя О.М. Тітов