Справа № 816/1873/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 р. Справа № 816/1873/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2017 (суддя Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 11.12.17) по справі № 816/1873/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ-Трансбуд"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОП-Трансбуд" (далі по тексту- позивач, ТОВ "ТОП -Трансбуд") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту- відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.07.2017 № НОМЕР_1 та від 19.07.2017 № НОМЕР_2.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2017 позовні вимоги ТОВ "ТОП -Трансбуд" задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2017 № НОМЕР_2 про визначення ТОВ "ТОП-Трансбуд" грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість у загальній сумі 535805,00 грн, у тому числі за податковим зобовязанням у сумі 428644,00 грн та штрафною (фінансовою) санкцією у сумі 107161,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2017 № НОМЕР_1 про визначення ТОВ "ТОП-Трансбуд" грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток за податковим зобовязанням у сумі 10779,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39461639) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП-Трансбуд" (ідентифікаційний код 32738512) витрати зі сплати судового збору у сумі 8198 (вісім тисяч сто дев'яносто вісім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування вимог та доводів апеляційної скарги послався на порушення податкової дисципліни контрагентом позивача, на неможливість встановлення походження товару, реалізованого позивачу ТОВ "Анрейд", на відсутність у позивача певних первинних документів, які б підтверджували реальність вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ "Анрейд" та ТОВ "Магніт Трейд".

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач вказав, що стверджуючи про порушення судом норм матеріального права апелянт не вказав, у чому саме полягало таке порушення, на підтвердження своїх доводів відповідачем не надано жодного доказу.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в задоволенні скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ "ТОП-Трансбуд" пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу юридичної особи, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом - 32738512, знаходиться на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) у Кременчуцькій ОДПІ з 18.12.2003 /а.с. 18,19 т. 1/.

У період з 02.06.2017 по 23.06.2017 Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ТОП-Трансбуд" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та законодавства про збір та облік єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 по 31.12.2016.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем не оспорюються.

За результатами цієї перевірки складено акт від 03.07.2017 № 897/16-31-14-01-10/32738512, в якому зафіксовані порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.1, 198.3 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України внаслідок :

-заниження податку на додану вартість на загальну суму 455950,00 грн, у тому числі за березень 2015 року у сумі 2 177,00 грн, за серпень 2015 року у сумі 4600,00 грн, за вересень 2015 року у сумі 5200,00 грн, за лютий 2016 року у сумі 27306,00 грн, грудень 2016 року у сумі 416667,00 грн;

-заниження податку на прибуток на загальну суму 35324,00 грн, у тому числі за 2015 рік у сумі 10779,00 грн, за І квартал 2016 року у сумі 24575,00 грн /а.с. 20-53 т. 1/.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесені податкові повідомлення-рішення від 19 липня 2017 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 569937,50 грн /за основним платежем 455950,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 113987,50 грн.; № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 41497,75 грн /за основним платежем 35354,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 6143,75 грн /а. с. 14-17 т. 1/.

Не погодившись із прийнятими податковими - повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно збільшив позивачу суми грошових зобовязань з податку на прибуток та податку на додану вартість за господарськими операціями позивача з ТОВ "Анрейд" та ТОВ "Магніт-Трейд".

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов'язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Так, згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України обєктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

За правилом пункту 198.1 статті 198 цього Кодексу до податкового кредиту з податку на додану вартість відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу, а за правилом пункту 198.2 цієї статті- датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (роботи, послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 ПК України/.

Не відносяться, згідно з вимогами пункту 198.6 цієї ж статті, до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З огляду на вищезазначені норми, колегія суддів дотримується позиції, що право на формування податкового кредиту платнику податку на додану вартість надається за наявності належним чином оформлених податкових накладних, але при цьому господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на прибуток та податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних, документів або сплати грошових коштів, а також брати участь у формування податку на прибуток або податку на додану вартість.

Спірним у вказаній справі є надання окремим господарським операціям, що здійснюються позивачем з його контрагентами, реального характеру.

Як слідує з акту перевірки та доводів апелянта в апеляційній скарзі, збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, ґрунтується на відсутності у позивача товарно-транспортних накладних або інших документів на перевезення бітуму контрагентом ТОВ "Анрейд"; на відсутності у позивача сертифікатів відповідності і паспортів на придбані у ТОВ "Анрейд" бітум та у ТОВ "Магніт-Трейд" бітум і автошини; на обставині неподання до контролюючого органу податкової звітності ТОВ "Анрейд", яка б підтверджувала наявність у цього товариства основних фондів, трудових ресурсів та придбання бітуму, реалізованого позивачу, у ланцюгу постачання до виробника.

Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ "Анрейд", на підставі яких позивачем сформовані спірні суми податкових вигод, рух активів у процесі здійснення господарської операції, колегією суддів встановлено таке.

Як вбачається із матеріалів справи, у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ "Анрейд" укладено договір поставки бітуму від 12.12.2016 № 33.

На підтвердження фактичності поставки бітуму позивачем до перевірки та до матеріалів справи надано належним чином завірені копії видаткової накладної від 26.12.2016 № 68, податкової накладної від 26.12.2016 № 7, договору відступлення права вимоги від 28.12.2016 № 33/16, договору відповідального зберігання від 02.12.2016 № 27, акту приймання-передачі на зберігання від 26.12.2016, платіжного доручення від 13.12.2016 № БВ-0000221 та доказів подальшої реалізації придбаного бітуму третім особам /т. 1, а.с. 1-15 т. 2, а.с. 65-72 т. 3/.

Зауважень до змісту та форм складених первинних документів відповідач не висував.

Також відповідачем не заперечувалось, що податкова накладна зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних та виписана платником податку на додану вартість.

Отже, податкова накладна від 26.12.2016 № 7 є підставою для віднесення суми ПДВ до складу податкового кредиту позивача за грудень 2016 року.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не надано товарно-транспортної накладної на перевезення бітуму від ТОВ "Анрейд", колегія суддів враховує те, що відповідно до умов договору постачання від 22.12.2016 № 33 передача бітуму від постачальника відбувалась на складі, де він постачальником зберігався, а потім бітум був переданий позивачем на зберігання ТОВ "Хінтертукс" за договором відповідального зберігання від 02.12.2016 по акту прийому-передачі від 26.12.2016 на складі зберігача, тобто транспортування бітуму від постачальника позивачу та від позивача зберігачу не відбувалось і тому не було необхідності оформлювати ТТН. Підтвердженням можливості зберігання ТОВ "Хінтертукс" бітуму є договір суборенди ємкостей для зберігання нафтопродуктів за адресою: Кременчуцький район, с. Сосновка, вул. Панфілова, 30, який наявний у матеріалах справи /а.с. 100 т.1/.

Також позивачем надано до матеріалів справи копії сертифікату відповідності на бітум та паспортів якості № 346, 365, 371, 376, 380 /а.с. 102-107 т.1 /.

Щодо доводів апелянта про те, що неподання ТОВ "Анрейд" декларації з податку на прибуток за 2016 рік, форми 1 "Баланс", форми 2 "Звіт про фінансовий стан" та Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку форми 1-ДФ свідчить про відсутність у товариства основних фондів, трудових ресурсів та факту придбання бітуму, реалізованого позивачу, що у свою чергу унеможливлює встановлення походження товару та постачальників у ланцюгу поставок до виробника, колегія суддів зазначає таке.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів та трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків в результаті діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагент є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом норм Податкового кодексу України позивач та ТОВ "Анрейд" є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин межі юридичної відповідальності кожного платника, яка відповідно до статті 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим. За умови допущення постачальником у ланцюгу постачання товару /надання послуги/ певних порушень податкового законодавства ці обставини тягнуть негативні наслідки саме для такого постачальника та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Таким чином, в ході розгляду справи відповідачем не подано жодних доказів порушення податкової диципліни позивачем у його взаємовідносинах з його контрагентом ТОВ "Анрейд".

Щодо реальності господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Магніт-Трейд" за договором поставки (автошин) від 25.03.2015 № 37-Ш, то колегія суддів зазначає, що реальність вказаних господарської операцій позивачем підтверджено видатковими накладними від 31.03.2015 № МА-0024, від 10.08.2015 № МА-0091, від 30.09.2015 № МА-0142; податковими накладними від 29.09.2015 № 112, від 06.08.2015 № 21 та № 22, від 26.03.2015 № 44; банківськими виписками від 26.03.2015 № БВ-0000051, від 06.08.2015 № БВ-0000142, від 29.09.2015 № БВ-0000179 та доказом використання автошин у власній господарській діяльності - актом списання від 26.11.2015 № СпТ-000130 /а.с. 46-68 т.2, а.с. 63 т. 3/.

Зауважень до змісту та форм цих первинних документів відповідач також не висував. Отже, податкові накладні від 29.09.2015 № 112, від 06.08.2015№ 21 та № 22 та від 26.03.2015 № 44 є підставою для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту за березень, серпень та вересень 2015 року.

Щодо зазначення в акті перевірки про встановлення вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.03.2017 у справі № 537/544/17 факту створення ТОВ "Магніт -Трейд" з метою здійснення фіктивної діяльності, то колегія суддів звертає увагу на те, що вирок суду не містить будь-яких висновків щодо ТОВ "Магніт-Трейд" /а.с. 73-80 т. 3/.

Щодо посилання апелянта на ненадання сертифікатів відповідності та паспортів якості товарів на придбану у ТОВ "Магніт-Трейд" продукцію, то колегія суддів вказує на те, що відповідно до Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, продукція, придбана у ТОВ "Магніт-Трейд" за договором поставки (автошин) від 25.03.2015 № 37-Ш, не підлягає обов'язковій сертифікації.

Колегія суддів зазначає, що висновки відповідача повністю ґрунтуються на сумнівах та припущеннях, що є неприпустимим у податкових правовідносинах, які не доведені у встановленому порядку і які суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв з огляду на положення частини другої статті 77 КАС України, відповідно до якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач безпідставно збільшив позивачу суми грошових зобовязань з податку на прибуток та податку на додану вартість за господарськими операціями позивача з ТОВ "Анрейд" та ТОВ "Магніт-Трейд".

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2017 по справі № 816/1873/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6
Постанова складена в повному обсязі 05.03.18.