Справа № 333/4414/17(2-а/333/245/17)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2018 року справа № 333/4414/17(2-а/333/245/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 р. (суддя Варнавська Л.О.) в справі № 333/4414/17 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Національної поліції у Запорізькій області, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Національної поліції у Запорізькій області, про визнання протиправними дій щодо не призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням 1 групи інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час участі у бойових діях при виконанні обов'язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про міліцію» у редакції Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» № 208-VIII віл 13.02.2015 р. та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850; зобов'язання здійснити нарахування та провести виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням 1 групи інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час участі у бойових діях при виконанні обов'язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про міліцію» у редакції Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» № 208-VIII віл 13.02.2015 р. та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 в розмірі 400000 грн.

Заявою від 29.09.2017 р. позивачем змінено позовні вимоги в частині зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути документи щодо можливості призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням 1 групи інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час участі у бойових діях при виконанні обов'язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про міліцію» у редакції Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» № 208-VIII віл 13.02.2015 р. та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 та прийняти відповідне рішення.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову з підстав неправильного застосування норм матеріального права, прийняти нове рішення про задоволення позову. Апелянтом зазначено про неврахування судом першої інстанції, що саме Міністерством внутрішніх справ України відповідно до розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», статті 23 Закону України «Про міліцію», Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 р., приймається рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Суд, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 17.03.2017 р. надано статус інваліда війни 1 групи. Під час участі в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби на території Афганістану він отримав осколкове поранення, що підтверджується постановою № 12 Військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області».

В травні 2017 р. позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з метою направлення його документів до Міністерства внутрішніх справ України щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» та у порядку, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850. Згідно з листом № 37-Б/01/12-2017 від 13.05.2017 р. Головного управління Національної поліції в Запорізькій області виплата одноразової грошової допомоги поліцейським здійснюється відповідно до пункту 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», а осколкове поранення отримане позивачем в період проходження військової служби на території Афганістану, в наслідок чого на позивача не поширюється дія Закону та виплата одноразової грошової допомоги неможлива.

Зважаючи на те, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, покладено обов'язок з проведення окремих процедурних дій щодо оформлення відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги, суд першої інстанції вважав, що позивачу необхідно було звернутися до Голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Запорізькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. Оскільки позивачем такі дії не вчинені, відповідачу відповідна заява з документами не наддавалась, рішення по ній не приймалось, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в Міністерстві внутрішніх справ СРСР, в період з 25.03.1981 р. по 12.11.1981 р. знаходився у тривалому відрядженні на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджено послужним списком (а.с. 14-18).

28.05.2014 р. позивачу встановлено статус ветерана війни - учасника бойових дій (а.с. 8).

Позивач є інвалідом 1 групи та особою, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни відповідно до посвідчення серії Є № 011533, виданого 17.03.2017 р. (а.с. 7).

ОСОБА_2 15.11.2016 р. первинно встановлена 1 «Б» група інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а.с. 12).

28.12.2016 р. позивачу повторно встановлена 1 «Б» група інвалідності внаслідок поранення, пов'язаного з участю у бойових діях при виконанні обов'язків військової служби, безстроково (а.с. 11).

Висновком Київського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 2807/Ж від 01.12.2016 р. встановлено, що рубці в правій щічній ділянці, в правій нижньощелепній ділянці, в правій підочній ділянці, на переднє-зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у 1981 році (а.с. 13).

Постановою № 12 військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» визнано, що осколкове поранення колишнього співробітника ОВС ОСОБА_2 у вигляді рубців на шкірі правої щічної ділянки, правої нижнє-щелепної ділянки, правої підочної ділянки, на переднє-зовнішньої поверхні лівого стегна в середній третині пов'язані з участю у бойових діях при виконанні обов'язків військової служби (а.с. 10).

У травні 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області з питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності, на яке отримана відповідь про відсутність правових підстав для призначення позивачу зазначеної допомоги на підставі Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 19).

Також судом встановлено, що позивачем до МВС України подавалась заява щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності, яка розглянута Департаментом фінансово-облікової політики МВС, та позивачу надано відповідь про відсутність підстав для призначення такої допомоги (а.с. 36).

Вирішуючи спірні правовідносини, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 23 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність згідно з п. 5 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII, визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Пунктом 15 розділу ХІІ « Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції встановлено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 (далі - Порядок № 850), за положеннями пункту 3 якого грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акту розслідування нещасного випадку та акту, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

В розглядуваному випадку позивач був співробітником органів внутрішніх справ, звільнений зі служби в органах внутрішніх справ (міліції), а не з поліції, тому повинен був звернутися саме до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, звідки він звільнився в 1999 році, задля отримання одноразової грошової допомоги, а не Головного управління Національної поліції у Запорізькій області.

Крім того, за встановленими судом обставинами, Головним управління Національної поліції у Запорізькій області не направлялись до Міністерства внутрішніх справ України документи позивача для призначення одноразової грошової допомоги.

Тобто, відповідачем не приймалось рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Оскільки МВС України не отримувались документи для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, не вчинялись будь-які дії та не приймалось рішення з відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, є правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на те, що саме МВС України повинно прийняти рішення за його заявою є доречними, проте, як зазначено вище, позивачем не дотримано порядку подання документів для призначення одноразової грошової допомоги, тому у МВС не виникло обов'язку з призначення позивачу такої допомоги.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб'єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання соціальних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 р. в справі № 333/4414/17 залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 р. в справі № 333/4414/17 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Національної поліції у Запорізькій області, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12.03.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12.03.2018 р.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко