Справа № 826/7314/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року № 826/7314/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївської міської ради
провизнання дій протиправними, зобов'язання та скасування податкового повідомлення рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київської міської ради, в якому просить:

- зобов'язати Київську міську раду розглянути клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах міста Києва у порядку і в строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України з наданням мотивованого рішення за результатами розгляду вказаного клопотання.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на протиправність відмови відповідача у виділенні позивачу за його мотивованим клопотанням земельної ділянки. Так, чинним законодавством, що регулює спірні правовідносини, встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у задоволення клопотання та наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позивачем до поданого відповідачу клопотання додано графічні матеріали. При цьому, законодавством не встановлено форму графічних матеріалів, що додаються до клопотання про відведення земельної ділянки із земель державної або комунальної власності. Визначення чітких меж земельної ділянки може бути здійснено відповідно до закону лише на наступній стадії процесу відведення земельної ділянки у власність - стадії розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Подане позивачем фактично було розглянуто по суті Департаментом земельних ресурсів КМДА, який не уповноважений розглядати по суті вказані клопотання.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, надавши для приєднання до матеріалів справи письмові заперечення, в яких висловив позицію про необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідно до Земельного кодексу України до клопотання мають додаватись графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). По суті можна розглянути лише питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, місце розташування якої відоме, що відсутнє в даному випадку. Оскільки позивачем у клопотанні не визначено бажане місце розташування земельної ділянки, та визначити конкретний перелік документів для розгляду клопотання компетентний суб'єкт владних повноважень не мав можливості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2016 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 20.09.2016 провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) у зв'язку з непідсудністю даного спору адміністративному суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.09.2016 про закриття провадження у справі, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

23.03.2017 ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва суду адміністративна справа №826/7314/16 прийнята до провадження та призначена до розгляду в судовому засіданні.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 №4915 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/7314/16 та вказану справу 19.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2017 суддею Добрівською Н.А. прийнято до провадження адміністративну справу №826/13926/16, зобов'язано учасників процесу подати до канцелярії суду всі наявні документи та пояснення, які, на їх думку, мають значення для розгляду даної справи, крім тих, що вже наявні в матеріалах справи, а також призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Представник відповідача просив у задоволенні адміністративного позову відмовити, врахувавши письмово викладені доводи відповідача.

З огляду на письмово викладені представниками сторін позиції, суд на підставі ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 13.01.2016 позивач через свого представника звернувся до Київської міської ради з заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки площею 0,1 га по передачі його безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах міста Києва.

До заяви позивачем додано копії паспорта і ідентифікаційного номеру, довідки посвідчення і довідки до акта огляду МСЕК, а також графічні матеріали.

Листом від 01.03.2016 за №057028-08/М-997-2198 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив позивача, що його заяву розглянуто Департаментом на виконання доручення заступника міського голови - секретаря Київради Прокопіва В. В. від 05.02.2016 №08/М-997.

У листі позивача повідомлено про те, що площа земельної ділянки на графічних матеріалах, доданих позивачем до клопотання, не відповідає площі ділянки, зазначеній у заяві та вимогам статті 112 Земельного кодексу України. У даному листі вказується на те, що чинним земельним законодавством вибір місця розташування земельної ділянки, збір документів та матеріалів покладено на зацікавлену особу, яка виявила бажання отримати земельну ділянку (ділянки) для того чи іншого цільового призначення та у розмірах, визначених статтею 121 Земельного кодексу України.

Вважаючи своє право порушеним відповідачем, позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для задоволення вимог позивача, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Крім того, у відповідності до ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, в тому числі, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

Законом, що визначає забезпечення права на землю громадянам є Земельний кодекс України.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ст.116 Земельного кодексу України).

У відповідності до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на вищезазначені норми, суд приходить до висновку, що питання безоплатної передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування, тобто, Київської міської ради.

При цьому, у Київської міської ради відсутнє законодавче право делегувати свої повноваження оскільки, рішення Київської міської ради від 28.02.2013 № 63/9120 «Про Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві» та Положення про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), затверджене рішенням Київської міської ради № 182/342 від 19.12.2002, не мають статусу законів.

В той же час, нормами Конституції України, що мають пряму дію, зокрема статтею 14, чітко визначено, що набуття права власності на землю здійснюється виключно відповідно до закону.

Відтак, делегування повноважень відповідачем - Київською міською радою Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є безпідставним.

Пункт 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Проте, як встановлено, розгляд клопотання позивача на сесії міської ради у місячний строк не відбувся.

Враховуючи, що позивачем було подано до Київської міської ради належним чином оформлене клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з доданими до нього графічними матеріалами, місцева рада, відповідно до статті 19 Конституції України, пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та частин 6, 7 статті 118 ЗК України зобов'язана була розглянути клопотання у місячний строк і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Проте, відповідачем в порядку, передбаченому законодавством, не розглянуто клопотання позивача про надання дозволу на складення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки.

Київська міська рада, як уповноважений законом розпорядник землями комунальної власності наділений дискреційними повноваженнями щодо вирішення цього питання.

Як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні, у відповідності до положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України в чинній редакції) суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів дотримання ним порядку розгляду клопотання позивача про надання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтовною площею до 0, 10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах міста Києва.

У зв'язку з наведеним суд визнає вимоги позивача обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобов'язати Київську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13.01.2016 про надання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах міста Києва у порядку і в строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України з наданням мотивованого рішення за результатами розгляду вказаного клопотання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (ІДН: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1).

Відповідач - Київська міська рада (код ЄДРПОУ - 22883141, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36).

Суддя: Н.А. Добрівська