Справа № 826/1445/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2018 року № 826/1445/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Київській області

про зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (надалі - Відповідач), в якому просить з урахуванням уточнень визнати недійсним акт Головного управління Держпраці у Київській області від 18.07.2016 року щодо перевірки порушення діючого законодавства Кодексу законів про працю та наказів Міністерства праці та соціальної політики Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичним центром» Деснянського району м. Києва; зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області здійснити перевірку службового недбальства та не відповідності займаної посади ОСОБА_2; стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області матеріальну шкоду у розмірі 253400 грн. на користь ОСОБА_1; стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3225600 грн.; зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області перевірити факт щодо законності отримання лікарняного ОСОБА_3 та зобов'язати КНП КДЦ Деснянського р-ну м. Києва звільнити ОСОБА_3 за підробку документів та шахрайство ОСОБА_3 та накласти штрафи на Лимаря за організацію державних коштів; зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області здійснити перевірку щодо відповідності начальника відділу кадрів КНП КДЦ Деснянського р-ну м. Києва ОСОБА_4 займаної посади у відповідності до наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 року, а у разі невідповідності зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області накласти штрафи на КНП КДЦ Деснянського р-ну м. Києва та примусити останнього звільнити ОСОБА_4 з незаконно займаної посади; зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області здійснити перевірку фактів грубого порушення чинного законодавства Кодексу законів про працю КНП КДЦ Деснянського р-ну м.. Києва, викладених у письмових зверненнях ОСОБА_1; зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області відізвати сфальшовані відповіді, складені на підставі завідомо сфальсифікованого акту від 18.07.2016 року, а саме на звернення ОСОБА_1 на урядову гарячу лінію та уповноваженого Верховної ради з прав людини від 24.05.2016 року, від 12.05.2016 року, від 23.06.2016 року, від 01.07.2016 року, від 29.07.2016 року, від 22.07.2016 року №2/45-п-1870 на урядову гарячу лінію, на електронне звернення ОСОБА_1 24.05.2016 року до КМДА, на урядову гарячу лінію від 19.07.2016 року, від 09.09.2016 року, від 19.09.2016 року, від 02.10.2016 року, від 02.07.2016 року; визнати неправомірними дії Головного управління Держпраці у Київській області щодо надання завідомо неправдивих відомостей у відповіді від 06.06.2016 року №3/4.3-п-1557 за дорученням зам. мера м. Києва ОСОБА_5 від 15.05.2016 року №П-11383; визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Київській області щодо надання завідомо неправдивих відомостей у відповіді від 19.07.2016 року №1/4.3-П-1863 представнику уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав; анулювати, визнати недійсною відповідь Головного управління Держпраці у Київській області від 19.07.2016 року №1/4.1-П-1863 представнику уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав, зобов'язати Головного управління Держпраці у Київській області анулювати, визнати недійсним, відізвати відповідь від 19.07.2016 року №1/4.3-П-1863, визнати неправомірними дії Головного управління Держпраці у Київській області щодо приховування факту незаконного обіймання посади начальником відділу кадрів КНП КДЦ у Деснянському р-ну м. Києва ОСОБА_4 як особи не маючої вищої юридичної освіти.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 09.03.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 12.06.2017 р.

В судовому засіданні 12.06.2017 р. Судом прийнято рішення про відкладення розгляду справи для уточнення позовних вимог Позивачу до 19.06.2017 р.

В судовому засіданні 19.06.2017 р., Суд оголосив перерву до 24.07.2017 р.

Судом в судовому засіданні 24.07.2017 р. оголошено про відкладення розгляду справи для надання можливості Позивачу привести заяву про збільшення позовних вимог у відповідність ст. 106 КАСУ до 08.08.2017 р.

В судовому засіданні 08.08.2017 р., Суд оголосив перерву для належної підготовки Відповідача до 23.08.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем в порушення вимог законодавства не розглянуто в повному обсязі звернення, а складений Акт перевірки за свої змістом не відповідають всім обставинам справи.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник Відповідача проти позову заперечує, при цьому зазначивши, що з позовом звернулась не та особа, якій належить право вимоги. Також Відповідач зазначив, що дії посадових осіб Відповідача є правомірними та не мають ознак упередженості.

В судовому засіданні представники Відповідача наполягали на відмові в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 05.09.2017 р. Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини четвертої статті 122 КАС України (в редакції станом на вересень 2017 р.).

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходить на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 24.05.2016 року звернувся з електронним повідомленням до КМДА про порушення вимог законодавства про працю у КНП «Консультаційно-діагностичний центр» Деснянського р-ну м. Києва.

Дорученням від 25.05.2016 року №П-11383 заступником голови Київської міської державної адміністрації ОСОБА_5 було передано вказане повідомлення до начальника управління з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області ОСОБА_2 для розгляду в межах повноважень.

Листом від 06.06.2016 року №3/4.3-П-1557 Головним управлінням Держпраці у Київській області повідомлено ОСОБА_6, що питання, порушені в електронному зверненні мають ознаки індивідуальних трудових спорів, які відповідно до ст.221 КЗпП України розглядаються комісіями по трудовим спорам або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

На підставі наказу Головного управління від 08.06.2016 року №1013 та направлення на перевірку від 08.06.2016 року №816, 13.06.2016 року начальником відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_7 було здійснено виїзд у КНП КДЦ Деснянського р-ну м. Києва з метою проведення перевірки додержання законодавства про працю щодо звернення ОСОБА_6

До Головного управління 30.06.2016 року надійшло звернення ОСОБА_6 щодо неправомірних дій посадових осіб Головного управління при розгляді її електронного повідомлення до Київської міської державної адміністрації від 24.05.2016 року.

Водночас, 02.07.2016 року ОСОБА_6 написала заяву про відсутність претензій до посадових осіб Головного управління щодо розгляду її вищезазначеного звернення.

Поряд з цим, 02.07.2016 року Відповідачем було прийнято рішення про перевірку питань, викладених в електронному зверненні від 24.05.2016 року, які потребували нового розгляду.

Так, на підставі наказу від 11.07.2016 року №1199 та направлення на перевірку від 11.07.2016 року №982, 12.07.2016 року було здійснено виїзд до Діагностичного центру з метою проведення перевірки.

За результатами перевірки було складено акт від 18.07.2017 року.

Згідно з висновками вказаного акта встановлено порушення п.4 ст.29 КЗпПУ та п.4 розділу V колективного договору. Жодних порушень з питань звільнення ОСОБА_6 та виплаті матеріальної допомоги, умов праці, графіка та умов роботи як «матері-одиначці», щодо відсутності медичних оглядів не встановлено.

Перевіркою встановлено, що відповідно до наказу від 29.06.2016 року №155-к, 30.06.2016 року ОСОБА_6, було звільнено із займаної посади за підставою, передбаченою п.3 ст.40 КЗпП України - систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно з поясненнями директора КНП КДЦ у Деснянському р-ні м. Києва ОСОБА_8, на адресу адміністрації Діагностичного центру від ОСОБА_6, протягом перебування у трудових відносинах з підприємством не надходило письмової заяви про долучення до її особової справи працівника належних документів, які б підтверджували, що ОСОБА_6 не перебуває у шлюбі чи відповідно до яких підприємство мало можливість встановити наявність підстав для набуття ОСОБА_6 статусу «одинока матір».

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (надалі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

У пункті 7 Положення № 96 зазначено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (надалі - Закон №877).

Відповідно до ч.6 ст.7 Закону №877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу (ч.7 ст.7 Закону №877).

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Положення Державна служба, України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає накази організаційно - розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

У відповідності до пп.5 п.4 Положення про Управління Держпраці, затвердженого наказом Держпраці від 04 лютого 2016 року № 8, Управління Держпраці, згідно покладених на нього завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі, їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пп.5 п.6 Положення, Управління Держпраці, для виконання покладених на нього завдань має право, безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Згідно з підпунктом 49 пункту 4 Положення № 8 Управління Держпраці у Київській області накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачено відповідальність юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю.

З матеріалів справи вбачається, що предметом проведення Відповідачем перевірки було також і те, що ОСОБА_6 є матір'ю одиначкою, однак КНП КДЦ Деснянського р-ну м. Києва було знехтувано цими обставинами та порушено її права.

Так, відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Визначення "одинокої матері" наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9 та пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України "Про відпустки", відповідно до якого при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч.3 ст.184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я).

Тобто, одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 є одинокою матір`ю, має неповнолітнього сина ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 27.04.2010 року, від 13.07.2016 року, довідками Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Під час розгляду справи Відповідачем не надано доказів належної оцінки вказаним обставинам, не надано доказів дослідження в повному обсязі документів з особової справи ОСОБА_6 під час перебування в трудових відносинах з КНП КДЦ Деснянського р-ну м. Києва.

Також, під час розгляду справи вбачається невідповідність та розходження висновків у документах щодо одних і тих самих обставин, що в свою чергу підтверджує, що Відповідачем було здійснено поверхневу перевірку та не досліджено всіх обставин, документів, доказів щодо звернень ОСОБА_6 про зазначені в них питання порушення законів про працю КНП КДЦ Деснянського р-ну м. Києва.

Отже, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області повторно провести перевірку щодо питань, поставлених ОСОБА_6 у своїх зверненнях, щодо відповідності дій КНП КДЦ Деснянського р-ну м. Києва діючому законодавству про працю під час перебування у трудових відносинах та під час звільнення ОСОБА_6

Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на час звернення до суду у січень 2017 р.) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналогічний зміст норм права міститься в п. 1 ч. ст. 19 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 р.).

Водночас, оскаржувані відповіді, які складені на підставі Акту перевірки від 18.07.2016 року, так само як і сам акт від 18.07.2016 року носять лише інформаційний характер та не є рішеннями суб'єкта владних повноважень в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (п. 1 ч. ст. 19 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р.)..

Таким чином, Суд дійшов до висновку, що в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а отже не підлягають задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо здійснення перевірок щодо посадових осіб Головного управління Держпраці у Київській області та КНП КДЦ Деснянського р-ну м. Києва, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки під час розгляду справи Позивачем зазначено лише припущення щодо їх упередженості та некомпетентності, жодних доказів на підтвердження цих обставин не надано. Також не надано жодних звернень з боку Позивача до відповідних установ про факти некомпетентності та зловживання вказаними посадовими особами під час здійснення своїх обов'язків.

Не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання Головне управління Держпраці у Київській області перевірити факт щодо законності отримання лікарняного ОСОБА_3 та зобов'язати КНП КДЦ Деснянського р-ну м. Києва звільнити ОСОБА_3 за підробку документів та шахрайство ОСОБА_3 та накласти штрафи на Лимаря за організацію державних коштів, оскільки Позивач не звертався з вказаним зверненням до Відповідача або до інших належних установ про встановлення факту шахрайства або підробки документів, тощо, а тому вона є передчасною.

Крім цього, Суд зауважує, що вище задоволено позовну вимогу про проведення повторної перевірки, що дає можливість Позивачу звернути увагу Відповідача та інших належних органів щодо оцінки всіх обставин, зокрема і фактам можливості підробки документів, тощо стосовно справи ОСОБА_6

В частині позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди, Суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (в редакції, яка діє з 15.12.2017 р.).

Згідно ч. 5 ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 р.), вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Наведені Позивачем підстави та обставини завдання йому моральної шкоди суд до уваги не приймає, оскільки на їх підтвердження Позивачем не надано належних та допустимих доказів.

Так, щодо витрат на лікування його та доньки Позивачем надано копії медичних документів. Зазначені документи суд до уваги не приймає, оскільки Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між порушенням трудових прав його дочки та виникненням у неї та у Позивача зазначених у медичних документах хвороб.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дії щодо надання завідомо неправдивих відомостей у відповідях та приховування фактів, оскільки доказів, що Відповідач навмисно надавав хибну інформацію або завідомо вводив Позивача та його доньку в оману, до суду не надано, а посилання Позивача ґрунтуються лише на здогадках та припущеннях. Також не надано доказів фальсифікації або підробку Відповідачем документів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1) задовольнити частково.

2. Зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області здійснити повторну перевірку фактів щодо порушення чинного законодавства Кодексу законів про працю України КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, викладений у письмових зверненнях ОСОБА_6

3. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук