Справа № 821/1042/17
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1042/17
09:01

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом`якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю позивача Гненного .М., представників відповдіача Жукової О.С., Домолеги Д.Ю., Тетерук І.В., Шатірова А.В., Ханцеварової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про стягнення грошових коштів в сумі 38878 грн. 87 коп.,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням заяв про зміну предмету позову та заяв про уточнення позовних вимог просить стягнути з Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - відповідач):

- грошові кошти за бойове чергування на відділі прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ("Преображенка"), оперативно-бойовій комендатурі "Сиваш" , на відділі прикордонної служби "Херсон" в серпні-листопаді 2015 року, січні, лютому, березні, квітні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні 2016 року в сумі 3678 грн.,

- компенсацію витрат (добові) за відрядження в серпні, вересні, жовтні та листопаді 2015 року; січні - квітні 2016 року в сумі 6120 грн. за 102 доби,

- одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 3122 грн. 66 коп.

- компенсацію за невикористані 20 діб щорічної відпустки за 2015 рік в сумі 7342,03 грн. (виходячи з розрахунку 12848.56 грн. грошове забезпечення останнього повного місяця служби за грудень 2016 року : 35 днів х 20 днів),

- компенсацію за не отримане речове майно в сумі 18616,18 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив військову службу в Державній прикордонній службі за призовом осіб офіцерського складу, в день звільнення з ним не проведено всі передбачені виплати грошового забезпечення та компенсаційні виплати.

Херсонський прикордонний загін Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України (відповідач) заперечує проти позову, надав письмові заперечення, просить відмовити в задоволенні позову.

28.07.2017 відкрито провадження у справі.

Заявою від 30.08.2017 позивач збільшив позовні вимоги, яка розглянута 13.09.17 та задоволена, 02.10.2017 позивач уточнив свої позовні вимоги щодо стягнення компенсації витрат за відрядження, 10.10.17 уточнив позовні вимоги щодо стягнення коштів за бойове чергування.

Справа неодноразово зупинялась та відкладалась для витребування додаткових доказів за клопотаннями позивача та для надання часу підготовки доказів за клопотаннями відповідача.

11.12.2017 відповідачем подано клопотання про залишення без розгляду позов у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, яке було розглянуто в судовому засіданні та ухвалою від 11.12.2017 залишено без задоволення.

В судовому засіданні 26.02.18 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, ознайомившись з письмово викладеними позиціями сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, суд встановив наступні обставини.

Згідно наказу № 295-ос від 09.07.2015 ОСОБА_1 був призваний по мобілізації Херсонським ОМВК відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 "Про часткову мобілізацію" та був зарахований до списків особового складу прикордонного загону з 09 липня 2015 року , обіймав посаду офіцера групи інформаційно-аналітичного забезпечення оперативно-розшукового відділу по 31 травня 2016 року, з 01.06.2016 начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_2 (В/ч НОМЕР_1 ).

08.07.2016 ОСОБА_1 підписав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі строком на 6 місяців (т.1 арк. справи 83).

13 січня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу наказом №20-ос, на підставі пункту "ж" (які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах передбачених абз.2 ч.3 ст.23 Закону) статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Підставою для звільнення ОСОБА_2 з військової служби був його рапорт про відсутність наміру укладати новий контракт. В наказі зазначено про виплату компенсації за 4 невикористаних дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за 2016 рік, грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 01 повний календарний рік служби, грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік (т.1 арк. справи 4).

ОСОБА_1 вважає що при звільненні йому не було виплачено 3578 грн. доплати за бойове чергування , 6120 грн. компенсацію витрат (добові) за відрядження , недоплата одноразової грошової допомоги при звільненні склала суму 3122 грн. 66 коп., не виплачено компенсацію за невикористані 20 діб щорічної відпустки за 2015 рік в сумі 7342,03 грн., також просить стягнути компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18616,18 грн., тому звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов наступних висновків.

1. Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористані 20 діб щорічної відпустки за 2015 рік в сумі 7342,03 грн., то судом встановлено, що відповідно до наказу начальника 79 прикордонного загону від 19.11.2015 №482-вв ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка за 2015 рік (період служби з 09.07.2015 по 31.12.2015) терміном 15 календарних днів з 02 грудня по 16 грудня 2015 року з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки - 35 календарних днів, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року (35* 1/12*5=14.6), а саме 15 календарних днів. За 2016 рік позивачу була надана відпустка в повному обсязі - 15 календарних днів з 10 по 24 травня 2016 року, 20 календарних днів з 20 серпня по 09 вересня 2016 року .

ОСОБА_1 вважає, що термін відпуски має вкладати 35 днів за 2015 рік, незважаючи на те, що він відслужив неповний рік. В обґрунтування посилається на те, що приписи ч. 2 ст. 10-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка передбачає, що "військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року", не розповсюджуються на позивача, оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Позивач стверджує, що з липня 2015 року по січень 2017 року в Державній прикордонній службі за призовом проходили військову службу лише: строкову військову службу; військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Збільшення видів військової служби, зокрема, добавлення такого виду як військова служба за призовом під час мобілізації, в Державній прикордонній службі України відбулося тільки в серпні 2017 року. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, розповсюджується тільки на цивільних громадян, які тимчасово, на період дії Указу Президента України "Про мобілізацію" залучені до виконання військового обов`язку.

Відповідач заперечуючи проти даної позовної вимоги, посилається на те, що позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а за цим видом військової служби військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, за кожний повний місяць служби в році звільнення. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки. ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу 09.07.2015, відпустка за 2015 рік йому надавалась з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки - 35 календарних днів, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року, (35*1/12*5=14,6) а саме 15 календарних днів.

Оскільки вид військової служби, яку проходив позивач в 2015 році має значення для визначення періоду відпустки, суд розглянув питання, за яким видом військової служби позивач був призваний.

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції станом на період проходження позивачем військової служби у Херсонському прикордонному загоні) видами військової служби є: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів), військова служба за контрактом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Частина 4 статті 2 була доповнена новим абзацом такого змісту: "військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період" Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" від 27.03.2014 № 1169-VII. Новий вид військової служби "військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період" був введений з метою підвищення соціальних гарантій військовозобов`язаних, які призиваються на військову службу при мобілізації; недопущення зменшення соціальних гарантій офіцерам запасу, які під час мобілізації будуть призначені на нижчі посади; покращення комплектування Збройних Сил України, Національної гвардії України та інших військових формувань резервістами.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що призов осіб офіцерського складу за законодавством є окремим видом військової служби, що регулюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Указом Президента України від 10.12.2008 року "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року № 170 "Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України". Частина 5-а статті 11 Закону "Про військовий обов`язок та військову службу" регламентує: "Громадянам України, які мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу". Тобто, Збройним Силам надана можливість без Указу Президента, за наказом Міністра оборони здійснювати призов таких офіцерів запасу.

Мобілізація оголошується за рішенням Президента, потім проходить затвердження Парламентом. Така складна процедура обумовлена якраз змістом мобілізації. Це, по перше, переведення національної економіки, органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду, переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу. Введений в березні 2014 року новий вид військової служби як служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, розповсюджується і на осіб офіцерського складу. На думку суду, твердження позивача про те, що офіцери проходять службу тільки за двома видами військової служби - контрактом та призовом осіб офіцерського складу, і не можуть бути призвані для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, оскільки даний вид військової служби стосується тільки цивільних громадян, є вільним власним тлумаченням норм законодавства.

Суд дійшов висновку про те, що позивач проходив службу за призовом під час мобілізації на особливий період, а не військову службу за призовом офіцерського складу, враховуючи такі обставини.

17 березня 2014 року Президентом України прийнято Указ "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ, який набрав чинності з дня його опублікування 18 березня 2014 року. З оголошенням часткової мобілізації 17 березня 2014 року в Україні настав особливий період, який охоплює час мобілізації, та закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу. Протягом 2014-2015 років Президентом України неодноразово приймались рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126 VII), Указ Президента України від 6 травня 2014 року № 454 (затверджено Законом України від 6 травня 2014 року № 1240 VII), Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року № 1595 VII), Указ Президента України від 14 січня 2015 року № 15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року № 113 VIII).

Указ Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 № 15/2015 (затверджено Законом № 113-VIII від 15.01.2015) постановив здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву. Суд приймає до уваги, що у військовому квитку ОСОБА_1 (т. 2 арк.справи 149) зазначено про те, що він призваний 09.07.2015 згідно Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 "Про часткову мобілізацію" до в/ч НОМЕР_2 м. Херсон (ДПС). Також відповідач надав суду витяг з наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону № 295-ос від 09.07.2015 про зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення - майора ОСОБА_1 , якого призвано на військову службу по мобілізації Херсонским об`єднаним міським військовим комісаріатом, з 09.07.2015, в наказі зазначена підстава: Указ Президента України від 14.01.2015 № 15 "Про часткову мобілізацію", іменний список Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату, мобілізаційне розпорядження від 09.07.2015 (т.2 арк. справи 162, 201).

Факт проходження позивачем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, підтверджується і тим, що з ОСОБА_1 08.07.2016 був укладений контракт строком тільки на 6 місяців, що дозволялось законодавством військовослужбовцям, які були призвані під час мобілізації, на особливий період, та які відслужили не менше 11 місяців. Частиною 3 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців.

Також факт проходження позивачем військової служби за призовом під час мобілізації підтверджується підставою звільнення ОСОБА_3 . Згідно наказу №20-ос від 13.01.2017 позивач був звільнений з військової служби на підставі пункту "ж" (які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом 2 частини третьої статті 23 Закону) статті 26 Закону "Про військовий обов`язок та військову службу". За даною нормою ст. 26 передбачено, що "ч.8. Під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: 1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону."

Якщо б ОСОБА_1 був призваний на військову службу як особа офіцерського складу, то відповідно до п. 254 розділу X Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердж. Указом Президента України від 29.12.2009, № 1115/2009, такий призов відбувається за наказом Голови Державної прикордонної служби України, погодженим з Міністерством оборони України, у кількості та за військово-обліковими спеціальностями, визначеними Адміністрацією Держприкордонслужби. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця із списків особового складу органу Держприкордонслужби у зв`язку зі звільненням з військової служби за призовом осіб офіцерського складу.

Крім того, суд приймає до уваги, що для призову осіб офіцерського складу законодавець передбачив урахування вікового цензу. Зокрема, на військову службу за призовом осіб офіцерського складу можуть бути призвані особи віком до 43 років. Згідно п. 10.1 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердж. наказом Міноборони від 10.04.2009 № 170, громадяни України віком до 43 років, які пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити, мають вищу освіту за освітнім ступенем не нижче бакалавра та яким присвоєно відповідне первинне військове звання офіцера запасу, відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у разі потреби наказом Міністра оборони України можуть бути призвані на військову службу за призовом осіб офіцерського складу. А відповідно до п. 10.8 зазначеної Інструкції № 170 від призову на військову службу осіб офіцерського складу в мирний час звільняються громадяни України, зокрема, які до дня початку військової служби досягли 43-річного віку. ОСОБА_1 на момент призову було 48 років.

Тільки той факт, що в Положенні про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України зміни щодо такого виду служби як військова служба за призовом під час мобілізації були внесені тільки в 2017 році Указом Президента України від 17.08.2017, не дає достатніх підстав вважати, що позивач проходив військову службу за призовом осіб офіцерського складу, оскільки при суперечності даного Положення та Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" перевагу має закон як акт вищої юридичної сили.

Згідно ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються (ч.1). Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.(ч.2).

Судом встановлено, що за 2016 рік відпустка була надана позивачу в повному обсязі, що позивач не заперечує. При звільненні з військової служби військовослужбовець може отримати грошову компенсацію за невикористану відпустку тільки за рік, в якому він звільняється. За минулий рік військовослужбовцю зобов`язані надати відпустку в повному обсязі. Таким чином, при поданні рапорту про отримання відпустки за 2016 рік, позивач усвідомлював той факт, що за 2015 рік він використав відпустку в повному обсязі, рапортів про надання ще 20 днів основної відпустки за 2015 рік він не подавав.

Пунктом 14 ст. 10-1 Закону передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналогічна норма встановлена п. 224 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009: "Військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, крім осіб, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до абзацу другого пункту 204 цього Положення, за кожний повний місяць служби в році звільнення".

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що тривалість щорічної основної відпустки в 2015 році повинна обчислюватись відповідно до ч.2 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року, і повинна становити 15 діб. Вимога про стягнення компенсації за невикористані 20 діб відпустки за 2015 рік не підлягає задоволенню.

2. Щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів в сумі 2163 грн. за бойове чергування в серпні, вересні, жовтні листопаді 2015 року, січні, лютому, березні 2016 року на відділі прикордонної служби "Червоний Чабан" ("Преображенка") та оперативно - бойової комендатурі "Сиваш", та 1515 грн. на відділі прикордонної служби Херсон червень-жовтень 2016 року. Позивач вказує на те, що пунктом 3.17.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 (далі - Інструкція № 425), передбачено грошову винагороду за бойове чергування в розмірі 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць. Позивач проходив бойове у прикордонних нарядах, тому ОСОБА_1 повинна бути виплачена грошова винагорода за період серпень-листопад 2015 року та січень-березень 2016 року у сумі 2163 гр., виходячи з розрахунку посадовий оклад 1030 грн. х 30% х кількість місяців 7 місяців, та за бойове чергування в період червень-жовтень 2016 року в сумі 1515 грн., виходячи з розрахунку 1010 гривень посадовий оклад х 30%х 5 місяців.

Відповідач заперечує проти даної вимоги, у відзиві на позовну заяву зазначає, що винагорода за бойове чергування виплачується на підставі рапорту відповідного начальника (командира) підрозділу, в якому зазначаються військовослужбовці, які залучалися до несення бойового чергування. Відповідно до рапорту т.в.о. начальника відділу прикордонної служби "Херсон" від 03.11.2016 ОСОБА_1 залучався до бойового чергування тільки 30 жовтня 2016 року (т.1 арк. справи 37), на підставі даного рапорту позивачу було виплачено винагороду у розмірі 4 відсотки посадового окладу, що позивач не заперечує. Інших рапортів про залучення ОСОБА_2 до несення бойового чергування в управління прикордонного загону з відділу прикордонної служби "Херсон" не надходило. Також відповідач зазначає про те, що винагорода за бойове чергування виплачується виключно військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), а позивач обіймав посаду офіцера групи інформаційно-аналітичного забезпечення оперативно-розшукового відділу. Також відповідач з посиланням на постанову КМУ від 07.11.2007 № 1294, наказ Адміністрації Державної прикордонної служби від 06.06.2016 № 493-ос, зазначає, що винагорода за бойове чергування виплачується не в розмірі 4 % за кожне чергування, але не більше 30 % посадового окладу за місяць, а фактично виплачується в межах затвердженого фонду грошового забезпечення та не може перевищувати 5 відсотків посадового окладу на місяць.

Бойове чергування це особливий вид чергування спеціально призначених сил та засобів Збройних Сил України, постійно готових до виконання завдань, що виникають раптово, своєчасного передавання наказів, команд, розпоряджень на приведення Збройних Сил України у вищі ступені бойової готовності, забезпечення керування ними під час підготовки та ведення бойових дій, оборони повітряного простору і захисту державного кордону від агресії. Бойове чергування організовується командиром військової частини, який відповідає за виконання завдань черговими силами і засобами.

Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", зазначено, що бойове чергування - це виконання бойового завдання. Бойове чергування здійснюється черговими силами і засобами, призначеними від військових частин. До складу чергових сил і засобів входять бойові обслуги, чергові зміни пунктів управління, сил і засобів бойового забезпечення та обслуговування (п. 332). Бойове чергування організовується командиром військової частини, який відповідає за виконання завдань черговими силами і засобами. Заступники командира військової частини, начальники родів військ і служб відповідають за бойову готовність, забезпечення та підготовку чергових сил і засобів у відповідній частині ( п. 333). Склад чергових сил і засобів, ступені їх бойової готовності, тривалість, порядок несення бойового чергування, підготовки особового складу, озброєння, бойової та іншої техніки до чергування і зміна його встановлюються наказом командира військової частини згідно з вимогами цього Статуту, наказами і директивами Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, командувачів видів Збройних Сил України. (п. 334).

Згідно Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердж. наказом Міноборони України 11.06.2008 № 260, розділ XXIX. "Правила виплати винагороди за бойове чергування" п. 29.1. Військовослужбовцям чергових бойових обслуг командних пунктів, пунктів наведення авіації, підрозділів військових частин, кораблів, екіпажів літаків і бойових вертольотів та інших підрозділів, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони України, за час бойового чергування виплачується винагорода за бойове чергування. п. 29.2. Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, винагорода за бойове чергування виплачується в таких розмірах на місяць (у тому числі за неповний календарний місяць): екіпажів винищувальної авіації, які залучаються до несення бойового чергування вночі, - 4 відсотки посадового окладу за кожне чергування, але не більше 30 відсотків; екіпажів винищувальної авіації, які залучаються до несення бойового чергування вдень, іншим категоріям особового складу, які згідно з пунктом 29.1 цієї Інструкції мають право на винагороду, - 3 відсотки посадового окладу за кожне чергування, але не більше 30 відсотків. п. 29.5. Винагорода за бойове чергування виплачується за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказів відповідних командирів (начальників) про призначення на бойове чергування та про виплату винагороди. Військовослужбовцям, що вибувають з військової частини (підрозділу), сума винагороди виплачується під час вибуття.

Відповідно до п. 3.17 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрація Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425, який має назву "Винагорода за бойове чергування (бойову службу)", передбачено, що військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, екіпажів літаків, вертольотів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, екіпажів кораблів, катерів за час бойового чергування (бойової служби) з охорони державного кордону України та виключної (морської) економічної зони України виплачується винагорода за бойове чергування (бойову службу) (пп. 3.17.1). Винагорода за бойове чергування (бойову службу) військовослужбовцям виплачується в таких розмірах на місяць: екіпажів літаків і вертольотів за час бойової служби вночі (22-00 - 6-00), - 5 відсотків посадового окладу за кожний виліт з охорони державного кордону України та виключної (морської) економічної зони України, але не більше 30 відсотків на місяць; іншим військовослужбовцям, які згідно з підпунктом 3.17.1 цієї Інструкції мають право на винагороду, а також військовослужбовцям, прикомандированим на прикордонну заставу (відділення відділу прикордонної служби), корабель, катер, судно наказами відповідних начальників (командирів), за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць. Військовослужбовцям строкової військової служби, які залучаються до несення бойового чергування (бойової служби), виплачується винагорода в розмірі 30 відсотків посадового окладу на місяць (пп. 3.17.2). Винагорода за бойове чергування (бойову службу) виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів відповідних начальників (командирів) органу Держприкордонслужби про виплату винагороди. Підставою для видання наказу є рапорт відповідних начальників (командирів) підрозділів, у якому зазначаються військовослужбовці, які залучалися до несення бойового чергування (бойової служби) (п. 3.17.4).

Таким чином, винагорода за бойове чергування виплачується військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), військовослужбовцям, прикомандированим на прикордонну заставу (відділення відділу прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні.

Херсонський прикордонний загін охороняє ділянку державного кордону, що включає адміністративні території у межах Миколаївської та Херсонської областей, визначені райони Чорного моря. До складу загону входять: управління загону, 8 відділів прикордонної служби (ВПС "Рибаківка", ВПС "Очаків", ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", ВПС "Залізний порт", ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_5 ", ВПС "Преображенка"), мобільна прикордонна застава, оперативно - бойова комендатура "Сиваш". Позивач займає посаду офіцера групи інформаційно-аналітичного забезпечення оперативно-розшукового відділу, з 01.06.2016 начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Херсон", також виїжджав у відрядження на ВПС "Червоний Чабан" ("Преображенка"), ОБПК "Сиваш". Разом з тим , доказів залучення позивача до несення бойового чергування в складі прикордонних нарядів під час відрядження на ВПС "Червоний Чабан" ("Преображенка"), ОБПК "Сиваш" суду не надано, а у відрядженнях метою вказано "надання практичної допомоги". Факт видачу йому бойової зброї, на посилається позивач у судовому засіданні, також не є достатнім доказом того, що він ніс бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні у складі прикордонного наряду. Позивач не вказує в які конкретні дні він , на його думку, приймав участь у бойовому чергуванні, знаходячись у відрядженні.

Суду надано копії планів охорони державного кордону прикордонними нарядами ВПС "Херсон за період червень-листопад 2016 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 планувався в наряд з охорони державного кордону. Пояснень щодо того, з яких причин ОСОБА_1 не виплачувалась винагорода за бойове чергування, суду відповідачем не надано. Представники відповідача наполягають на тому, що не нараховувалась та не виплачувалась винагорода за бойове чергування (крім як за 30.10.2016), оскільки відсутні рапорти начальника (командира) підрозділу, в яких був би зазначений позивач. У відповідача не обліковується заборгованість по виплаті позивачу винагороди за бойове чергування. Виплата цієї винагороди здійснюється на підставі наказу, який у зв`язку з відсутністю рапортів, не видавався.

Як пояснив у судовому засіданні позивач, він не звертався протягом служби до безпосереднього командира чи вищої посадової особи з рапортами, заявами, скаргами про те, що йому не виплачується даний вид винагороди. причин такої поведінки не пояснив. Рапорти подаються згідно із Статутом Збройних сил з питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку із цим відповідного прохання. Саме факт подачі рапорту щодо конкретного питання, в даному випадку не виплата грошового забезпечення в повному обсязі, впливає на виникнення чи припинення військових правовідносин. Начальник служби діловодства або інша посадова особа зобов`язана зареєструвати рапорт військовослужбовця.

Оскільки в матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких відповідач міг би нарахувати та виплатити позивачу винагороду за бойове чергування, сам розмір цієї винагороди не є сталим, залежить від розміру затвердженого фонду грошового забезпечення, від кількості днів чергування, суд не може стягнути з відповідача суму винагороди за бойове чергування в розмірі, вказаному в позові, оскільки ця винагорода не була нарахована позивачу в конкретній сумі за конкретні дні (часи) бойового чергування.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідача винагороди за бойове чергування в грошовому виразі не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на який законодавством покладено повноваження щодо нарахування та виплати грошового забезпечення в повному обсязі. Суд вважає, що позивач неправильно вибрав засіб захисту своїх прав шляхом стягнення суми заборгованості, оскільки така вимога є передчасною з урахуванням відсутності визнання протиправною бездіяльності (або дій) відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті винагороди за бойове чергування та зобов`язання нарахувати та виплатити цей вид винагороди. Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, вимога про стягнення суми 3678 грн. за бойове чергування не підлягає задоволенню.

3. Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації добових витрат у розмірі 6120 грн., яка в подальшому була скорегована позивачем до суми 3060 грн., суд зазначає наступне. Вимога про стягнення добових за 102 дні відрядження в сумі 3060 грн. ґрунтується на тому, що майор ОСОБА_1 перебував у відрядженні на ВПС "Червоний Чабан", ОБПК"Сиваш": з 13.08.15 по 08.09.15 всього 27 діб , з 21.09.15 по 16.10.15 всього 26 діб, з 06.11.15 по 16.11.15 всього 11 діб , з 04.02.16 по 29.02.16 - 26 діб ; з 20.02.16 по 02.03.16 - 2доби, з 22.03.16 по 01.04.16 всього 10 діб, при цьому продовольчий атестат майору ОСОБА_1 не видавався, харчуванням на впс " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не забезпечувався. Позивач стверджує, що авансові звіти за відрядження своєчасно надані до бухгалтерії ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення виплат, але нарахування добових та виплати не були здійсненні і на момент звільнення з військової служби.

Відповідач заперечує проти вимоги щодо компенсації витрат на відрядження, та вказує, що відповідно до Інструкції про службові відрядження військовослужбовців Державної прикордонної служби України в межах України та за кордон, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2012 №582, військовослужбовцям відшкодовуються такі види витрат як виплата добових, відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, витрати на проїзд. Фактичний час перебування у відрядженні визначається за відмітками у посвідченні про відрядження, засвідченими печаткою про дати вибуття з місяця постійної служби, прибуття його у пункт (пункти) службового відрядження, вибуття з нього та прибуття до місяця постійної служби. Якщо таких відміток немає у посвідченні про відрядження, то добові не виплачуються. ОСОБА_1 30.06.2016 було відпрацьовано рапорт про видачу авансу в розмірі 790 грн., на підставі даного рапорту ОСОБА_1 було видано грошові кошти у розмірі 790 грн. під звіт. , відповідно звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №207 від 22.07.2016 ОСОБА_1 підтверджується виплата авансу на відрядження у розмірі 790 грн., відповідно до документів наданих ОСОБА_4 ним було витрачено грошові кошти у розмірі 464.30 грн. (витрати на квитки та добові), різницю повернуто прикордонному загону. Також відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №224 від 23.08.2016 ОСОБА_1 було відшкодовано витрати на відрядження у розмірі 464.30 грн. (витрати на квитки та добові), інших документів на оплату відрядження позивача протягом 2015-2017 років, які встановлюють право позивача на отримання та обов`язок відповідача на виплату коштів до фінансово-економічного відділу прикордонного загону надано не було. Відповідач заперечує заборгованість по виплаті добових за відрядження, посилається на те, що позивач не подавав авансові звіти до фінансово-економічного відділу за період серпень-листопад 2015 року, лютий-квітень 2016 року (довідка начальника фінансово-економічного відділу, т.2 арк. справи 35). Крім того, ОСОБА_1 перебував у відрядженнях із забезпеченням харчуванням за рахунок держави, оскільки був призваний по мобілізації відповідно до Указу Президента України, тому добові йому не повинні виплачуватись взагалі.

Крім того, відповідач вказує на те, що в посвідченнях на відрядження № 68 від 04.02.16, № 83 від 11.02.2016, № 122 від 04.03.2016 відсутні відмітки, засвідчені печатками про дати прибуття військовослужбовця у пункт відрядження та вибуття з нього.

В додаткових запереченнях відповідач зазначає, що відповідно до п.3 Наказу Міністерства оборони України "Про встановлення розмірів польових виплат військовослужбовцям військових частин Збройних Сил України" № 301 від 03.09.2002 року військовослужбовцям, які забезпечуються харчуванням за рахунок держави, за дні, коли вони забезпечуються харчуванням за рахунок держави, польові не виплачуються. Отже, під час перебування військовослужбовців у відрядженнях із забезпеченням харчування за рахунок держави, військовою частиною, в якій військовослужбовці проходять службу, польові відповідачем би не виплачувались навіть, якщо б позивач здавав авансові звіти. ОСОБА_1 був призваний по мобілізації Херсонським ОМВК відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 "Про часткову мобілізацію" 09 липня 2015 року , як мобілізований він забезпечувався харчуванням за рахунок держави. Постанова Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2002 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб; рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту", а саме пункт 1 Примітки до Норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань визначає, що за цією нормою за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема, н) громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату. Право на харчування за цією нормою мають особи, зазначені в цьому підпункті, за умови розміщення у казармах, наметах, гуртожитках у розташуванні військової частини.

Суд встановив, що в період служби за наявними у справі документами (книга наказів, копії посвідчень про відрядження) майор ОСОБА_1 перебував у відрядженні на впс "Червоний Чабан", ОБПК "Сиваш": з 13.08.15 по 08.09.15 всього 27 діб (а.с. 102); з 21.09.15 по 16.10.15 всього 26 діб (а.с. 103, посвідчення про відрядження № 1140); з 06.11.15 по 16.11.15 всього 11 діб (посвідчення про відрядження № 1307); 04.02.16 по 29.02.16 всього 26 діб (посвідчення про відрядження № 68); 20.02.16 по 02.03.16 всього 12 діб (посвідчення № 122), 22.03.16 по 01.04.16 всього 10 діб (посвідчення № 160). Суд приймає до уваги, що факт перебування позивача у відрядженні у зазначені дні відповідач не заперечує, разом з тим наказів про відрядження позивача суду не надано.

Відповідно до частини 6 статі 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрі в України. Відповідно до пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 "Про суми та склад витрат па відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони. Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв 'язку та захисту інформації.

Інструкцією про службові відрядження військовослужбовців Державної прикордонної служби України в межах України та за кордон, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2012 №582 (далі - Інструкція № 582), передбачено, що військовослужбовцям відшкодовуються такі види витрат, понесених під час відрядження, як виплата добових, відшкодування витрат на наймання житлового приміщення та витрати на проїзд. Пунктом п. 1.7 Інструкції встановлено, що після повернення з відрядження до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем прибуття до місця постійної служби, військовослужбовець зобов`язаний подати звіт про використання коштів, виданих йому на відрядження…Разом із звітом про використання коштів, виданих на відрядження, подаються оформлене посвідчення про відрядження, оригінали документів, що підтверджують вартість зазначених у зв`язку з відрядженням витрат, а саме: проїзні документи, документи про витрати на наймання житлового приміщення, страхові поліси тощо. П. 2.2 Інструкції № 582 передбачено, що про направлення військовослужбовців у відрядження видається наказ начальника органу Держприкордонслужби із зазначенням: пункту призначення, найменування органу Держприкордонслужби або назви організації чи установи, куди відряджено військовослужбовця, строку та мети відрядження. Відповідно до завдань, визначених наказом, на військовослужбовця оформляється посвідчення про відрядження. Орган Держприкордонслужби, що відряджає військовослужбовця, здійснює реєстрацію особи, яка вибуває у відрядження, у журналі реєстрації відряджень. А згідно п. 2.4 Інструкції № 582 військовослужбовцям, направленим у службові відрядження, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 2.3 цього розділу, виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Підставою для відшкодування військовослужбовцю витрат на відрядження є належним чином оформлене відрядження та документальне підтвердження понесення цих витрат, що прямо визначено у Інструкції № 582, а саме пункт 2.6. "Фактичний час перебування у відрядженні визначається за наявними відмітками у посвідченні про відрядження, засвідченими печаткою про дати вибуття військовослужбовця з місця постійної служби, прибуття його у пункт (пункти) службового відрядження, вибуття з нього (з них) та прибуття до місця постійної служби. Відмітки засвідчуються: в органах Держприкордонслужби - підписом службової особи, на яку наказом (розпорядженням) начальника органу Держприкордонслужби покладено обов`язки здійснювати реєстрацію осіб, які вибувають у відрядження та прибувають з нього. Якщо військовослужбовця відряджено до кількох населених пунктів, то відмітки про день прибуття й день вибуття проставляються в кожному пункті….Якщо відмітки про дати вибуття військовослужбовця з місця постійної служби, прибуття його у пункт (пункти) службового відрядження, вибуття з нього (з них) та прибуття до місця постійної служби у посвідченні про відрядження немає, то добові не виплачуються. У разі відсутності наказу про відрядження добові не виплачуються."

Відповідно до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 30 грн.

Вищевказаними нормами законодавства встановлено, що подача авансових звітів про використання коштів, може мати місце тільки у випадку отримання авансу для здійснення поточних витрат. Добові витрати є окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, це витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням . Невиплата добових витрат можлива тільки за однієї умови, а саме за відсутності наказу про відрядження. Представника відповідача не надано пояснень по питанню відсутності наказів про відрядження позивача, копії таких наказів суду не надано.

Надані суду позивачем копії посвідчень про відрядження (т.1 арк. справи 164-167) свідчать про наявність відмітки про вибуття та прибуття тільки у посвідченнях № 160 (період 22.03.2016 - 01.04.2016) , № 1307 (з 06.11.2015 - 15.11.2015), №1140 ( з 21.09.2015 по 16.10.15), також у посвідченнях №№ 1307, 1140 є відмітки про забезпечення харчуванням, в посвідченні № НОМЕР_4 містяться виправлення, які суд до уваги не приймає, як не завірені належним чином.

За загальним правилом на військовослужбовця, що перебуває у службовому відрядженні поширюються вимоги: наказу Міноборони від 29.08.2011 р. № 530 "Про затвердження Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України";- постанови КМУ від 02.02.2011 р. № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів".

Якщо війстковослужбовцю надають безкоштовне харчування або набір продуктів, тобто держава виконує своє зобов`язання по його харчуванню, добові йому не виплачують (підтвердженням є документ, що свідчить про отримання ним безкоштовного обіду або набору продуктів); якщо йому надають безкоштовне харчування або набір продуктів, тобто держава виконує своє зобов`язання по його харчуванню, але він не скористався цим правом, добові йому виплачують на загальних підставах. Однак в цьому разі він має надати документ, який підтвердить факт того, що він не скористався цим правом від органу, де проходить службу на даний час.

Військовослужбовці, які мають право на одержання харчування за рахунок держави у вигляді гарячої їжі, у разі вибуття з органу знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі (сніданку, обіду або вечері) залежно від часу вибуття на підставі наказу начальника органу про вибуття з видачею атестата на продовольство.

Доводи відповідача про те, що позивач як такий, що був призваний на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, мав право на харчування як в підрозділах загону так і за його межами, на підставі продовольчих атестатів та проддовідок, та не мав права на виплату добових, суд не має можливості перевірити, оскільки сторонами не надано суду доказів того, чи розміщувався позивач у казармах, наметах, гуртожитках на час знаходження у відрядженні, чи забезпечувався він харчуванням, чи отримував продовольчі довідки або продовольчий атестат, якщо позивачу надавалось безкоштовне харчування або набір продуктів, але він не скористався цим правом, він має надати документ, який підтвердить факт того, що він не скористався цим правом , але таких документів суду не надано, жодного наказу про зарахування на продовольче забезпечення по ВПС "Червоний Чабан", ОБПК "Сиваш" не має.

Позивач не заперечує тієї обставини, що рапортів про те, що йому не виплачені добові за час знаходження у відрядженні, позивач протягом періоду служби не подавав, причин неподання рапортів суду не пояснив.

Суду не надано доказів того, що при поверненні з відряджень позивачем здавались будь-які авансові звіти до фінансово-економічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки в матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких відповідач мав би нарахувати та виплатити добові за відрядження, суд не може стягнути з відповідача суму 3060 грн. Крім того, виплата цієї складової здійснюється на підставі наказу, який у зв"язку з відсутністю підтверджуючих документів, авансових звітів, не видавався.

4. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги в сумі 3122,66 грн. позивач посилається на те, що при звільненні позивача з військової служби у запас було виплачено грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 01 повний календарний рік служби в сумі 3301,69 грн., що на думку позивача є заниженим, одноразова допомога при звільнені у розмірі 50 % грошового забезпечення повинна складати 6424,35 грн. з розрахунку 50 % від суми грошового забезпечення останнього повного місяця служби (грудень 2016 року) 12848,56 грн., недоплата складає 3122 грн. 66 коп.

Згідно архівної відомості за період січень-грудень 2016 року (т.1 арк. справи 105) за грудень 2016 року позивачу було нараховано 12848 грн. 56 коп., в тому числі 1010 грн. посадового окладу, 125 грн. надбавку за військове звання, 283 грн. 75 коп. надбавки за вислугу років, 993 грн.13 коп. надбавки за виконання особливо важливих завдань, 1959 грн. 95 коп. компенсації податку на доходи фізичних осіб, 151 грн. 50 коп. надбавки за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя, 4040 грн. премія осіб офіцерського складу, 202 грн. премія за в/с строк служби, 4083 грн. 23 коп. щомісячної додаткової грошової винагороди (60%), відрахування склали 163 грн. 33 коп. військовий збір, 1959 грн. 95 коп. податок на доходи фізичних осіб.

Відповідач вказує на те, що в день виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (13.01.2017), йому було нараховано та виплачено грошову допомогу при звільненні з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, а саме за один повний календарний рік.

Згідно п. 4. 10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 10.05.2008 №425, одноразова грошова допомога складає 50 відсотків місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець на день звільнення з військової служби, за кожен повний календарний рік служби. До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим звання та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія). Згідно пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України. затвердж. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73, щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. На день звільнення 13.01.2017 грошове забезпечення (крім щомісячної додаткової грошової винагороди) ОСОБА_1 складало 6603,37 грн. з розрахунку: посадовий оклад - 1010,00 грн.; оклад за військовим званням - 125,00 грн.; надбавка за вислугу років - 283,75 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 993,12 грн.; надбавка за особливі умови служби - 151,50 грн.; премія - 4040,00 грн. Відповідно одноразова грошова допомога складала та була виплачена у розмірі 3301,69 грн.

Згідно пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.

В 2016 році була прийнята Інструкція щодо розмірів та порядку виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердж. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73, ця допомога раніше не нараховувалась та не виплачувалась. П. 2 даної Інструкції передбачалось, що військовослужбовцям ця винагорода буде виплачуватись в таких розмірах: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.

Одночасно із введенням даного виду винагороди, пунктом 8 Інструкції № 73 було передбачено, що ця щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Таким чином, законодавець обмежив перелік випадків застосування, коли дана допомога враховується.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від від 20.01.2015 по справі №21-521а14 суд не приймає до уваги, оскільки предметом спору є інші правовідносини, ніж в даній справі.

Суд також вважає необґрунтованими доводи позивача щодо необхідності включення до складових грошового забезпечення суми компенсації прибутку на доходи фізичних осіб, яка входить в суму 12848,56 грн. виплачену ОСОБА_3 в грудні 2016 року, оскільки жодним нормативним актом не передбачено врахування такої компенсації при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні.

5. Щодо позовної вимоги про компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18616 грн. 18 коп., то позивач посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", відповідно до норми № 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.16 № 1132 "Про речове забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період", Розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.06.2016 № 151.

Відповідачем спочатку було заявлено про понад нормоване отримання ОСОБА_1 під час проходження військової служби речового майна на суму 1301 грн. 94 коп. В подальшому, правова позиція відповідача змінилась, була надана суду довідка № 70 про вартість речового майна на суму грошової компенсації 1342 грн. 77 коп. (т.1 арк. справи 216). Ця довідка № 70 складена не по формі, яка встановлена додатком до Порядку № 178, оскільки підписана тільки начальником відділення речового забезпечення відділу забезпечення ОСОБА_5 , відсутній підпис начальника фінансово-економічної служби.

Наданий суду атестат № 5-17 з підписом ОСОБА_1 про перелік отриманих предметів речового майна, їх кількості (т.1 арк. справи 161) суд не приймає як доказ, оскільки позивач усно та письмово заперечує дійсність його підпису в даному атестаті (т. арк. справи 199), крім того, цей факт підтверджується візуально, вбачається несхожість підпису ОСОБА_1 на даному атестаті у порівнянні з іншими підписами позивача у документах справи. Також позивач заперечує факт отримання певних предметів одягу, та вказує на намагання посадових осіб прикордонного загону приховати нестачу речового майна за рахунок списання на нього тих речей, які він не отримував.

Надані суду відповідачем роздавальні відомості на видачу предметів речового майна про отримання ОСОБА_1 певних предметів речового майна за період служби, суд вважає не належними доказами щодо предмету спору, оскільки на підставі цих відомостей складається довідка про вартість майна, що належить до видачі. Спору між сторонами щод о складання такої довідки немає, оскільки така довідка позивачу не видавалась і за її видачею позивач не звертався.

Також суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 не звертався з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, що підтверджується довідкою від 11.09.2017 начальника відділення документального забезпечення штабу про те, що за період 01.01.2016 - 01.05.2017 рапортів або заяв про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно від ОСОБА_1 не зареєстровано (т.1 арк.справи 81), довідкою начальника відділення речового забезпечення відділу забезпечення Херсонського прикордонного загону Тетерук І. (т .1 арк. справи 159). Те саме підтвердив ОСОБА_6 і в судовому засіданні. Даний факт не заперечується і позивачем.

Ч.І ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий чахнеш військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", затвердженого постановою КМУ від 16.03.2016 року №178 (далі - постанова №178 від 16.03.2016 року) передбачено, що цей порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація). Пунктом 3 якого визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктами 4, 5 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 29.12.2009, № 1115/2009 (п. 293) передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності у нього права на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, яка передбачена п. 1 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та вищенаведеною постановою Кабінету Міністрів України.

Прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті компенсації є виключною компетенцією відповідача.

Разом з тим, виплата грошової компенсації за неотримане речове майно можлива на підставі довідки про вартість речового майна, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. На підставі рапорту та довідки про вартість речового майна, що належить до видачі військовослужбовцю, командир військової частини видає наказ, у якому обов`язково зазначається розмір грошової компенсації. Такий наказ є підставою для виплати компенсації.

Так, обов`язок відповідача щодо виплати компенсації виникає з моменту реалізації права позивачем шляхом висловлювання побажання щодо їх реалізації. Отже, зазначені гарантії реалізуються за відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем не була отримана довідка про вартість речового майна, також не було направлено на адресу відповідача рапорту або заяви стосовно проведення відповідної виплати, а позивач безпосередньо звернувся до суду з даним позовом.

В ході судового розгляду позивач повідомив, що звернувся з відповідною заявою тільки в 2018 році, відповіді не отримав. Представники відповідача не заперечують проти надходження заяви, але посилаються на неналежне її оформлення, про що повідомили позивача та запропонували прибути до загону для врегулювання спірних питань.

Оскільки позивачем недотриманий порядок звернення за грошовою компенсацією вартості неотриманого речового майна, суд не вбачає зі сторони відповідача протиправної бездіяльності, тому позовна вимога щодо стягнення суми 18616 грн. 18 коп. є передчасною , і не підлягає задоволенню. Розрахунок ймовірної заборгованості за речове майно, який надав позивач, не є доказом в адміністративному судочинстві.

Позивач має дотриматись порядку нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно. Відповідач може самостійно і поза попереднім судовим контролем учиняє необхідні дії, а, якщо виникає спір щодо правомірності цих дій, зацікавлена особа може звернутися до адміністративного суду з відповідним позовом. Правомірність дій суб`єкта повноважень, які ще не вчинені, а тільки можуть бути вчинені на майбутнє, не може ставитися під сумнів.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо видачі позивачу довідки про вартість речового майна, що належить до видачі; та нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до вимог чинного законодавства за своєю правовою природою є дискреційним. З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції, в даному випадку, цього органу державної влади.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6-9, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 07 березня 2018 р.

Суддя Хом`якова В.В.

кат. 3