Справа № 569/5178/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Першко О.О.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"06" березня 2018 р. Справа № 569/5178/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "30" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо виплат в 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, меншому, ніж передбачено статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату недоотриманої одноразової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2016 рік, в розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Свої вимоги мотивував тим, що має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій. Відповідно до ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції від 25 грудня 1998 року має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Однак, у 2016 році отримав лише 920 грн. вказаної допомоги. Вважає, що такі дії відповідача порушують його право на належний соціальний захист, гарантований Конституцією України, а тому є протиправними.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 30.10.2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 через представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 30 жовтня 2017 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення поданого до суду Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій та перебуває на обліку у відповідача, що підтверджується відповідним посвідченням серії АБД № 141854 від 29 травня 2015 року. Позивачу було проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2016 року у розмірі 920 грн.

Позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, де просив перерахувати та виплатити йому недоплачену суму грошової допомоги.

Листом № 678/01-26-01 від 10.02.2017 року, відповідач відмовив позивачу у перерахунку та виплаті різниці між належною йому до сплати сумою разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року та фактично виплаченою сумою.

Вважаючи дії відповідача щодо виплати допомоги у розмірі, меншому, ніж встановлений статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" протиправними, а свої законні права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідач при розрахунку розміру щорічної одноразової грошової допомоги позивачу діяв на підставі та в межах передбачених чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 26 розділу VІ "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України норми і положення, серед іншого, статі 12, 13, 14, 15, 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" у 2016 році встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій в розмірі 920,00 гривень.

Як убачається з матеріалів справи, у 2016 році позивачу нарахована та виплачена щорічна одноразова допомога до 05 травня 2016 року в розмірі 920,00 грн.

За таких обставин, щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу у розмірі 920,00 грн. відповідно положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Крім того, станом на день виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у квітні 2016 року розмір зазначеної допомоги визначався Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Колегія суддів зазначає, що закон, це документ, нормативний акт, який має вищу юридичну силу, приймається законодавчим органом держави (Верховною Радою України) в особливому порядку. Конституцією України (Основним Законом України) не встановлено пріоритету застосування того чи іншого закону.

Таким чином, при вирішенні цього питання слід виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов'язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті, що були встановлені попереднім актом.

Отже, з 01.01.2015 року Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" припинені дії норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині, яка, зокрема, стосується розміру разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

На час розгляду та вирішення справи зазначені норми Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" в встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України не визнані.

Закріплений у статті 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 10.02.2016р. (справа № 537/5837/14-а), стосовно необхідності при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій керуватися ч.5 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", якою учаснику бойових дій передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, а не Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки предметом судового розгляду у вказаній справі було зобов'язання органу соціального захисту населення здійснити перерахунок і виплату щорічної разової допомоги до 5 травня за 2014 рік, проте, з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ, яким по-іншому врегульовано спірні правовідносини.

Суд зазначає, що 01 січня 2015 року набрав чинності Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року за № 79-VІІІ.

Відповідно до пункту 26 розділу VІ "Прикінцевих і перехідних положень" Бюджетного кодексу України передбачено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетних фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, з набуттям чинності Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 р., Кабінету Міністрів України надано повноваження, зокрема щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Як зазначалося вище, щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу в розмірі 920,00 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 р. "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "30" жовтня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "06" березня 2018 р.