Справа № 826/9075/16
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14 грудня 2017 року 13:45 год. №826/9075/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Вовк І.Р.,

представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом позовом Київського місь-кого відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про стягнення 12728713,24 грн,

в с т а н о в и в:

У червні 2016р. Фонд звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з КП "Київський метрополітен" 12728713,24 грн., у т.ч.: 12279466,54 грн. несплачених адміністра-тивно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015р., та 449213,70 грн. нарахованої пені.

Відповідач подав письмові заперечення, в яких просить відмовити в його задоволенні з підстав відсутності вини відповідача і вчинення ним необхідних заходів для виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Також відповідач зазначає про шкідливі умови праці, які не дозволяють приймати на роботу осіб з інвалідністю. Крім цього, відповідач зазначає про відсутність необхідної кількості осіб з інвалідністю в м. Києві згідно з відповіддю Солом'янського районного центру зайнятості.

Під час розгляду справи представник позивача підтримала позов.

Представник відповідача не визнала позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дій-шов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Частиною 3 ст. 18 Закону України від 21.03.1991 №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон №875) на підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, (далі - Роботодавці) покладено зобов'я-зання виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у т.ч. спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабі-літації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавс-твом, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації праце-влаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону №875 для Роботодавців установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4-х відсотків від середньооблікової чисель-ності штатних працівників облікового складу, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 робочого місця.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 19 цього Закону і ч. 2 ст. 12 Закону України від 14.10.1992 №2694-ХІІ "Про охорону праці" Роботодавці, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону №875, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 20 Закону №875 Роботодавці, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у т.ч. підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте ним, а підприємства на яких працює від 8 до 15 осіб - у розмірі половини середньої річної заробітної плати (ч. 1). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються особами, зазначеними в ч. 1 цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адмініс-тративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені ст. 250 ГК (ч. 4). Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. 2).

Судом встановлено і підтверджується наявною у справі копією поданого відповідачем 26.02.2016 до Фонду Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015р. (Форма №10-ПІ), що кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону №875, у 2015р. становить 295 особа, водночас середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного зако-нодавства встановлена інвалідність, у 2015р. склала 141 особа.

Разом з цим, суд погоджується з відповідачем у тому, що передбачений у ч. 3 ст. 18 Закону №875 обов'язок Роботодавця з виділення і створення робочих місць для працевлашту-вання інвалідів не супроводжується його обов'язком безпосередньо здійснювати пошук і працевлаштувати інвалідів (відповідає правовим позиціям Верховного Суду України по да-ній категорії справ від 26.06.2012 №21-105а12, від 16.04.2013 №21-81а13), тому формальна відсутність працевлаштованого інваліда на виробництві може не розглядатись як достатня підстава для сплати Роботодавцем санкцій, якщо Роботодавець доведе, що вжив всіх необ-хідних і залежних від нього заходів, спрямованих на виконання вимог ст.ст. 18, 19 Закону №875, але неможливість такого працевлаштування сталася не з вини Роботодавця.

Відповідач стверджує про створення відкритих вакансій для осіб з інвалідністю і зві-тування про вказані вакансії протягом 2015р. до територіальних органів Державної служби зайнятості, а також вжиття інших заходів, спрямованих на працевлаштування осіб з інвалід-ністю, зокрема приймав участь у ярмарках вакансій, розміщував оголошення і транслював повідомлення у метро про прийом на роботу.

Вказані відповідачем обставини підтверджуються наданими до суду копіями: звітності "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (форма №3-ПН), яка подавалася структур-ними підрозділами відповідача на протязі 2015р. територіальним органам Державної служби зайнятості України (т. 1 а.с. 138-241, т. 2 а.с. 1-251, т. 3 а.с. 1-24); листування щодо сприяння у працевлаштуванні осіб з інвалідністю з Київським міським центром соціальної, професій-ної та трудової реабілітації інвалідів, Київським міським відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, ВГО "Українська спілка інвалідів - УСІ" (т. 1 а.с. 127-133); внутрішнього листування щодо транслювання по Центральній підсилювальній станції оповіщення пасажи-рів (ЦПСОП) оголошення про працевлаштування осіб з обмеженими можливостями (т. 1 а.с. 93-95, 97); листа-запрошення Солом'янського районного центру зайнятості від 01.12.2015 №6228 про участь в міні-ярмарці вакансій 04.12.2015 для громадян з обмеженими можливос-тями, доповідної записки старшого інспектора з кадрів СП "Служба руху" КП "Київський метрополітен" ОСОБА_3 від 07.12.2015 про участь у міні-ярмарці 04.12.2015 (т.1 а.с. 50, 51).

Так, згідно з поданими звітами (форма №3-ПН) на протязі 2015р. відповідачем зазна-чалося 291 вакантне місце для працевлаштування інвалідів, про що вказано також у довідці начальника управління кадрової роботи ОСОБА_4 від 05.07.2016 №22/301 (т. 1 а.с. 46-49).

Крім цього, відповідач звернувся до Солом'янського районного центру зайнятості з листом від 06.07.2016 №22/302, копія якого наявна у справі (т. 1 а.с. 40), в якому просив пові-домити про те, чи мав він можливість направити у 2015р. для працевлаштування в КП "Київський метрополітен" осіб з інвалідністю на 291 вакансію, які зазначалися у звітах фор-ми 3-ПН, поданих протягом 2015р.

Листом від 08.07.2016 №2387, копія якого наявна у справі (т. 1 а.с. 39), Солом'янський районний центр зайнятості підтвердив подання звітів форми 3-ПН з 291 вакансіями та зазначив, що професійно-кваліфікаційний склад осіб з інвалідністю, які перебували на обліку в центрах зайнятості м. Києва не відповідав заявленим вакансіям.

Позивач у додаткових письмових поясненнях зазначив, що відповідачем не в повній мірі виконано свій обов'язок із створення місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки в поданих відповідачем звітах кількість вакансій, яка зазначалася, була призначена не лише для працевлаштування осіб з інвалідністю, а й інших категорій громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Суд вважає таке твердження позивача помилковим, оскільки воно не відповідає змісту ч. 3 ст. 18 Закону №875 і ґрунтується на невірному тлумаченні даної норми.

Так, за змістом ч. 3 ст. 18 Закону №875, яка наведена судом вище, Роботодавець зобо-в'язаний виділити і створити робоче місце для працевлаштування інваліда. Виконання такого обов'язку передбачає, у тому числі, як зазначено в нормі, а не лише, як випливає з доводів позивача, створення спеціальних робочих місць з відповідними умовами праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації. Тобто Роботодавець може створити робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю і на таке місце може претендувати інша особа, що не суперечить змісту ч. 3 ст. 18 Закону №875. Також Роботодавець може створити спеціальне робоче місце призначене лише для працевлаштування конкретної особи (групи осіб) з інва-лідністю відповідно до індивідуальних умов праці і програм реабілітації.

Таким чином, зазначення відповідачем у звітності про можливість працевлаштування поряд з особою з інвалідністю іншим особам не свідчить про невиконання відповідачем сво-го обов'язку.

Представник позивача зазначила, що у звітах зазначено 291 вакансія, у той час, коли норматив становить 295 робочих місць. Однак суд відхиляє дані зауваження, оскільки пред-ставником позивача не враховано, що із вказаного нормативу 295 робочих місць середньо-облікова чисельність працевлаштованих осіб з інвалідністю склала 141 особу, тобто фактич-на потреба у працевлаштуванні залишалася на рівні 154 осіб з інвалідністю.

Посилання позивача на те, що повідомлення і оголошення про прийом на роботу сто-сувалися 3, 20, 21 вакансій, що є меншим ніж встановлений норматив, а також на те, що листування розпочалося з вересня 2015р., суд відхиляє, оскільки вжиття відповідачем таких чи інших подібних (участь у міні-ярмарці, надіслання листів-прохань у направленні осіб з інвалідністю на роботу тощо) заходів залежить від волевиявлення останнього і прямо не передбачено Законом №875, тому не може свідчити про його порушення.

Посилання позивача на те, що Закон №875 не передбачає звільнення від відповідаль-ності у разі відсутності вини роботодавця, суд відхиляє як такі, що суперечать правому регулювання стягнення адміністративно-господарських санкцій і усталеній практиці Верхов-ного Суду України з даної категорії справ.

Беручи до уваги вказані докази, суд погоджується з обґрунтованістю заперечень відпо-відача про своєчасне створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та про вчинення ним достатніх і залежних від нього заходів, спрямованих на виконання вимог ст.ст. 18, 19 Закону №875, та відсутність вини відповідача в не направленні уповноваженими органами осіб з інвалідністю на працевлаштування в КП "Київський метрополітен" відповід-но до зазначених останнім у звітах (форма №3-ПН) вільних робочих місць для працевлаш-тування інвалідів.

Отже, враховуючи своєчасне створення відповідачем робочих місць для працевлаш-тування інвалідів в 2015р. і регулярне протягом цього року інформування про наявні вакан-сії, зважаючи на відсутність у відповідача, як Роботодавця, обов'язку здійснювати пошук інвалідів та вини в тому, що вільні вакансії не були заповнені, суд дійшов висновку про від-сутність підстав для сплати відповідачем заявлених до стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Керуючись ст.ст. 69-71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС України і може бути оскар-жена в апеляційному порядку за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з моменту отримання копії повного тексту постанови.

Суддя Д.А. Костенко