Справа № 587/1458/17
Суддя: Степаненко О. А.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 587/1458/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Домненко Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправним рішення про відмові в призначенні пенсії та зобов'язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якомупросив визнати протиправним і скасувати рішення відповідача № 1715 від 23.11.2016року про відмову в призначенні йому пенсії, зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати періоди його роботи з 15.08.1984 року по 23.05.1985 року та 15.08.1987 року по 30.09.1993 року на посаді тренера-викладача Сумської районної дитячо-юнацької спортивної школи до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років як працівнику освіти, і призначити йому з 5.11.2016 року пенсію за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В подальшому позивач позовні вимоги уточнив, зазначав, що він з 15.08.1984 року по 23.05.1985 рік та з 15.08.1987 року по 30.09.1993 рік працював на посаді тренера-викладача Сумської районної дитячо-юнацької спортивної школи (перерва пов'язана зі строковою службою в армії). З 01.10.1993 року до цього часу працює на посаді вчителя у Верхньосироватській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів Сумської районної ради Сумської області. Станом на 01.04.2015 року він мав понад 25 років, а на день звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії - понад 30 років педагогічного стажу (а саме 30 років і 8 днів), необхідного для призначення пенсії за вислугу років відповідно п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак згідно з вищезазначеним Рішенням відповідача № 1715 від 23.11.2016 року спеціальний стаж на день звернення становить 23 роки 1 місяць 15 днів, а періоди роботи на посаді тренера-викладача з легкої атлетики ДЮСШ з 15.08.1984 року по 23.05.1985 року та з 15.08.1987 року по 30.09.1993 року(тобто 6 років 10 місяців 23 дні) відповідачем до спеціального стажу не зараховано, оскільки відповідно до Постанови від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», ця посада в переліку відсутня. Позивач вважав, що дитячо - юнацька спортивна школа є позашкільним навчальним закладом і закладом освіти, тренер-викладач ДЮСШ є працівником освіти. Вважав, що має необхідний спеціальний стаж дня призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії щодо мотивів такої відмови суперечить законодавству, тобто є протиправним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, вважаючи, що основною вимогою для призначення пенсії за вислугою років є звільнення особи з посади, що дає право на пенсію за вислугою років. Позивач на даний час продовжує працювати на посаді вчителя у Верхньосироватській спеціалізованій школі І - III ступенів Сумської районної ради Сумської області. Таким чином на даний час позивач не має права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки продовжує працювати. Обов'язковими умовами при призначенні пенсії за вислугою років є: 1)досягнення віку визначеного п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення; 2) наявність необхідного спеціального стажу роботи визначеного абзацом 2 п «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідач звернув увагу суду на те, що вказаний перелік посад затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.01.1993 року№909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Згідно відомостей трудової книжки позивача, останній у спірні періоди, - а саме з 15.08.1984 року по 23.05.1985 року та з 15.08.1987 року по 30.09.1993 року, - працював на посаді тренера - викладача з легкої атлетики ДЮСШ. Відповідно до зазначеного переліку Розділу І «Освіта» посада Позивача не дає право на пенсію за вислугу років; в той же час відповідач не заперечує того факту, що посада, на якій працював позивач, відноситься до категорії посад педагогічних працівників, однак робота на таких посадах не дає права на пільгову пенсію.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

У відповідності з ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядком підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.08.1984 року по 23.05.1985 рік та з 15.08.1987 року по 30.09.1993 рік працював на посаді тренера-викладача Сумської районної дитячо-юнацької спортивної школи (перерва пов'язана зі строковою службою в армії),що підтверджується копією трудової книжки (ар. с.10-11).

З 01.10.1993 року до цього часу позивач працює на посаді вчителя у Верхньосироватській спеціалізованій школі ІІІ ступенів Сумської районної ради Сумської області.(ар. с.10-11).

У відповідності з статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Отже, основною вимогою для призначення пенсії за вислугою років є звільнення особи з посади, що дає право на пенсію за вислугою років. Зазначене підтверджується ч. 2 ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в якій зазначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Судом же встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що на даний час позивач продовжує працювати на посаді вчителя у Верхньосироватській спеціалізованій школі І - IIIступенів Сумської районної ради Сумської області. Таким чином на даний час Позивач не має права на вихід на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того,відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788 з подальшими змінами і доповненнями право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше ЗО років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:

50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;

50років 6 місяців - які народилися з 1 липня І966 року по 31 грудня 1966 року;

51рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;

51рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;

52роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;

52роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року:

53роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;

53роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;

54роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;

54роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;

55років - які народилися з 1 січня 1971 року;

Отже, обов'язковими умовами при призначенні пенсії за вислугою років є:

1.Досягнення віку, визначеного п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення.

2.Наявність необхідного спеціального стажу роботи визначеного абзацом 2 п «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Вказаний перелік посад затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.01.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Згідно відомостей трудової книжки позивача, останній у спірні періоди, а саме з 15.08.1984 року по 23.05.1985 року та з 15.08.1987 року по 30.09.1993 року працював на посаді тренера - викладача з легкої атлетики ДЮСШ.

Відповідно до зазначеного Переліку Розділу І «Освіта» посада позивача не дає право на пенсію за вислугу років.

Посилання позивачана Закон України «Про освіту», Закон України «Про позашкільну освіту», Постанову Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково - педагогічних працівників», в якості доказу того, що робота на посаді тренера -викладача з легкої атлетики ДЮСШ відноситься до категорії посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, - є безпідставним, оскільки вказані нормативно - правові акти визначають загальний перелік педагогічних працівників та відмежовує їх від науково -педагогічних працівників, а не перелік посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років. Спеціальним нормативно - правовим актом, що визначає перелік посад закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, є Постанова Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року в справі № 419/794/15-а/21 -5932а16.

У відповідності з ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимогам ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Отже, під час вирішення справи суд має встановити чи дійсно особа має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить і чи порушене це право або інтерес відповідачем у публічно - правових відносинах.

Відповідно до приписів ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, при цьому органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідач,відмовляючи у призначенні пенсії позивачу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», а відтак підстави для визнання дій відповідача неправомірними відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7-9, 11, 69-71, 159-163, 256 КАС України, п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправним рішення про відмові в призначенні пенсії та зобов'язання призначити пенсію за безпідставністю позовних вимог.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, з одночасним направленням її копії до суду апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі відкладення складання повного тексту постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Суддя