Справа № 335/11767/17
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-б, адміністративним справу № 335/11767/17 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Моісєєнка Ігоря Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 22.09.2017,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2017 до суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до інспектора роти №3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Моісєєнка Ігоря Олеговича (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАА № 170283 відповідача про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. на позивача по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за те, що він нібито в порушення п. 8.4 (порушення вимог дорожніх знаків) ПДР не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. Вважає, що вказана постанова є протиправною, оскільки в його діях немає складу вказаного адміністративного правопорушення, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор поліції його доводів щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення не врахував, не перевірив, доказів не зібрав, відеозапису події йому для ознайомлення не надав і до матеріалів не долучив і не дав можливості скористатися процесуальними правами. Таким чином, інспектор позбавив його можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, та суттєво порушив процедуру розгляду, передбачену КУпАП.

Позивач у судове засідання не з'явився. До суду 21.02.2018 року надав заяву про розгляд справи без його участі та без фіксації. Позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

У судові засідання, призначені на 15.11.2017 року, 17.01.2018 року та 21.02.2018 року відповідач, не з'явився, на адресу місця роботи відповідача, були направлені судові повістки, які отримані адресатом 23.10.2017 року, 06.12.2017 року і 05.02.2018 року відповідно. Про причину неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив. Жодних доказів або пояснень не надано.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі наведеної норми, а також, врахувавши заяву позивача, суд дійшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до пп. 12 п. 1 Перехідних положень КАС України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження у справі було відкрито до 15.12.2017, тобто до набрання чинності новою редакцією КАС України, розгляд справи було продовжено та завершено в порядку позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ відповідно до ст.ст. 268-272, 286 КАС України.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22.09.2017 о 12:05 інспектором роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції, сержантом Моісєєнком Ігорем Олеговичем відносно ОСОБА_1 було винесено постанову, згідно з якою на позивача було накладено штраф у розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП. У постанові вказується, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом FORD MONDEO САО 340958 у м. Запоріжжі пр. Соборний 214 не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1, чим порушив вимоги п.8.4 Правил дорожнього руху України (порушення вимог дорожніх знаків).

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Глава 33 ПДР України визначає дорожні знаки. Знак пріоритету 2.1. "Дати дорогу" означає, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під'їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Відповідно до п. 8.4 «б» Правил дорожнього руху України знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У постанові Серії ЕАА№ 170283, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відмови від інших доказів, на які посилається правопорушник, або вказаних останнім доводів.

В пункті 9 оскаржуваної постанови зазначено, що до неї додається ... Тобто, до постанови не додано сержантом поліції Моісєєнком І.О. жодного доказу, який би свідчив про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

На виконання приписів вищевказаних норм прийнято Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція).

Розділом ІІІ Інструкції передбачено те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до статей 258, 283 КУпАП уразі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський може виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Загалом, правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Однак, відповідач до суду тричі не з'явився, та не надав суду жодних доказів, які б свідчили про законність винесеної постанови.

Таким чином, відсутність відеозапису або інших належних доказів не дає суду можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, тобто на відповідача, та саме відповідач зобов'язаний довести правомірність свого рішення.

Суд вважає, що за таких обставин в матеріалах справи немає підтвердження, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України.

В цей же час, що стосується позовної вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то така позовна вимога не може бути задоволена судом також, оскільки відповідно до ст. 247 КУпАП закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не адміністративний суд, який перевіряє правомірність такої постанови.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-79, 90, 242-246, 262, 268-272, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Моісєєнка Ігоря Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 22.09.2017 задовольнити частково.

Постанову інспектора роти № 3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Моісєєнка Ігоря Олеговича серії ЕАА № 170283 від 22.09.2017 про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. скасувати.

У задоволенні позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП відмовити.

Повне рішення складено 23 лютого 2018 року.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : І.П. Соболєва