Справа № 803/1886/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/1129/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Сапіги В.П. та Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Дробота М.Ю.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 Рожищенської районної ради Волинської обл. ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.01.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 Рожищенської районної ради Волинської обл. ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській обл. про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору (суддя суду І інстанції: ОСОБА_4, час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13 год. 46 хв. 17.01.2018р., м.Луцьк),-

В С Т А Н О В И В:

15.12.2017р. позивач ОСОБА_3 Рожищенської районної ради Волинської обл. ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову від 20.11.2017р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 55199520, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській обл. ОСОБА_5 в частині стягнення з нього виконавчого збору, як неправомірну (а.с.2-5, 26-29).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.01.2018р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.74-76).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_3 Рожищенської районної ради Волинської обл. ОСОБА_1, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову по справі, якою заявлений позов задовольнити (а.с.85-85).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії.

Судом не було враховано, що під час оголошення ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017р. апелянт був відсутній; вказана ухвала надійшла до районної ради 13.11.2017р. під час перебування апелянта у відпустці. Після виходу з відпустки 11.12.2017р. апелянт вжив всіх необхідних заходів для виконання судового рішення в добровільному порядку та видав розпорядження № 90р від 15.12.2017р. про призначення ОСОБА_6 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та укладення з ним контракту. Із оскаржуваною постановою державного виконавця ВП № 55199520 від 20.11.2017р. він був ознайомлений 14.12.2017р. після фактичного виконання судового рішення.

Отже, державним виконавцем не здійснено жодних заходів примусового виконання, передбачених ст.ст.10, 63 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому судове рішення фактично виконано в добровільному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 16.11.2017р. Луцьким міськрайонним судом Волинської обл. видано виконавчий лист по справі № 167/221/17, яким визнано незаконною бездіяльність ОСОБА_3 Рожищенської районної ради Волинської обл. ОСОБА_1 щодо неприйняття розпорядження про призначення ОСОБА_6 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта»; зобовязано ОСОБА_3 Рожищенської районної ради Волинської обл. ОСОБА_1 видати розпорядження про призначення ОСОБА_7 директором Рожищенського районного дому «Просвіта» та укласти з останнім контракт за результатами конкурсу від 26.01.2017р. згідно протоколу № 2 (а.с.54).

20.11.2017р. стягувач ОСОБА_6 звернувся до керівника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській обл. із заявою, в якій просив прийняти до примусового виконання виконавчий лист по справі № 167/2221/17 (а.с.53).

В цей же день 20.11.2017р. державним виконавцем Турчинським В.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55199520 з виконання вищевказаного виконавчого листа, в якій вказано на необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 днів та стягнення з боржника ОСОБА_3 Рожищенської районної ради Волинської обл. ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 6400 грн. (а.с.7).

Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана боржником 14.12.2017р. (а.с.67).

05.12.2017р. на адресу органу державної виконавчої служби надійшла заява Рожищенської районної ради № 272/03-17/2-17 від 04.12.2017р. про відкладення проведення виконавчих дій до вирішення клопотання Вищим адміністративним судом України про зупинення виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 28.04.2017р. та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017р. (а.с.55-56).

Згідно листа відповідача № 04-35/6724 від 12.12.2017р. у державного виконавця є відсутнє документальне підтвердження виконання судового рішення, через що виконавчий збір в розмірі 6400 грн. підлягає стягненню (а.с.58-59).

Із змісту заяв стягувача ОСОБА_6 від 13.12.2017р., 22.12.2017р. та 04.01.2018р. убачається, що виконавчий документ зі сторони боржника не виконаний у повному обсязі, зокрема, станом на 22.12.2017р. відповідний контракт з ОСОБА_6 не підписаний (а.с.60, 62, 63).

Факт невиконання судового рішення станом на 13.12.2017р. засвідчено Актом державного виконавця від 13.12.2017р. (а.с.61).

Також позивачем видано розпорядження № 90р від 15.12.2017р., відповідно до якого на виконання судових рішень призначено ОСОБА_6 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» з 18.12.2017р. із укладенням відповідного контракту (а.с.10).

Між тим, складений контракт від 15.12.2017р. з директором Рожищенського районного дому «Просвіта» не підписаний зі сторони стягувача (а.с.11-17).

Із змісту заявленого позову слідує, що позивачем оспорюється правомірність рішення державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 6400 грн., яке викладено у постанові від 20.11.2017р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 55199520.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Зокрема, відповідно до ст.27 цього Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч.1).

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3).

Також частиною 5 цією статтею передбачені випадки, за яких виконавчий збір не стягується, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.9).

Згідно з ч.5 ст.26 вказаного Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Таким чином, нормами Закону України «Про виконавче провадження» чітко та однозначно визначено природу виконавчого збору як збору, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, при цьому визначено розмір збору як для рішень майнового характеру, так і для рішень немайнового характеру (ч.ч.2 і 3 ст.27 цього Закону).

За загальним правилом така плата стягується державним виконавцем у всіх випадках виконання рішень, примусове виконання яких передбачає справляння виконавчого збору; винятки із цього правила передбачені ч.ч.5 і 9 ст.27 цього Закону.

Водночас, виконавчий збір не слід ототожнювати із заходами відповідальності за невиконання рішень та вимог державного виконавця, що передбачені ст.ст.75, 76 названого Закону.

Оскільки розглядувана ситуація не підпадає під випадки, за яких виконавчий збір не стягується; на час відкриття виконавчого провадження судове рішення не було виконано в добровільному порядку, тому в державного виконавця були наявними правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

Також власне матеріалами виконавчого стверджується вжиття державним виконавцем заходів для примусового виконання судового рішення.

Додатково колегія суддів враховує, що ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, в цій категорії проваджень боржнику не надається час для добровільного виконання рішення суду, а лише вказується конкретний строк, протягом якого останній повинен вжити заходів для поновлення на роботі стягувача.

Також на час судового розгляду достовірно зясовано, що виконавче провадження не було завершеним; стягувач заперечує виконання боржником виконавчого документа, оскільки контракт з ним не укладено.

За таких умов рішення суду не виконано; продовжується його примусове виконання органом державної виконавчої служби.

Окрім цього, колегія суддів вважає голослівними твердження про виконання рішення суду до отримання 14.12.2017р. копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки розпорядження № 90р прийнято позивачем 15.12.2017р.; факт перебування позивача у відпустці на час отримання районною радою копії постанови про відкриття виконавчого провадження не може слугувати вагомою підставою, яка б унеможливлювала своєчасне виконання судового рішення.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необгрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.139, 272, 287, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Рожищенської районної ради Волинської обл. ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.01.2018р. в адміністративній справі № 803/1886/17 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_3 Рожищенської районної ради Волинської обл. ОСОБА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10

Дата складення повного судового рішення: 07.03.2018р.