Справа № 697/2560/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 697/2560/17 Суддя (судді) першої інстанції: Русаков Григорій Степанович
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Канівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Канівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Канівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо відмови їй у здійсненні перерахунку пенсії по втраті годувальника, на підставі довідки Прокуратури Черкаської області №18/205 вих.17 від 05.09.2017;

2) зобов'язати Канівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника з розрахунку 60% від суми заробітної плати Канівського міжрайонного прокурора прокуратури Черкаської області відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (зі змінами внесеними до Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001) на підставі довідки прокуратури Черкаської області №18/205 вих.17 від 05.09.2017 про складові заробітної плати, що подається для перерахунку пенсії прокурорським працівникам з 01.10.2017 без обмеження її граничного розміру, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01.10.2017, перерахувавши її на його особистий рахунок.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вона перебуває на обліку в Канівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% середньомісячного заробітку померлого годувальника.

19 вересня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії по втраті годувальника на підставі довідки прокуратури Черкаської області про заробітну плату №18/205 вих.17 відповідно до частин тринадцятої, вісімнадцятої ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 26.09.2017 №212/В-10 Канівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області відмовило їй у перерахунку пенсії.

Постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Канівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо відмови ОСОБА_4 у здійсненні перерахунку пенсії по втраті годувальника, на підставі довідки прокуратури Черкаської області №18/205 вих.17 від 05.09.2017.

Зобов'язано Канівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області здійснити ОСОБА_4 перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника з розрахунку 60% від суми заробітної плати Канівського міжрайонного прокурора прокуратури Черкаської області відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 ( зі змінами внесеними до Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001) на підставі довідки прокуратури Черкаської області №18/205 вих.17 від 05.09.2017 року про складові заробітної плати, що подається для перерахунку пенсії прокурорським працівникам з 01.10.2017 без обмеження її граничного розміру, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01.10.2017, перерахувавши її на його особистий рахунок.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що оскільки Законом України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а відтак пенсії з 01.06.2015 не призначаються, а призначені раніше не перераховуються.

При цьому, на даний час Урядом України не визначено механізму умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, та відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який регулював це питання.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Згідно з частиною другою статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачу призначено пенсію по втраті годувальника згідно Заноку України «Про прокуратуру» в розмірі 60% середньомісячного заробітку померлого годувальника ОСОБА_5, старшого радника юстиції, який працював на посаді прокурора Канівської міжрайонної прокуратури.

Згідно довідки № 18/205 вих.17 від 05.09.2017, виданої прокуратурою Черкаської області, ОСОБА_4, вбачається, що її чоловік ОСОБА_5 працював у прокуратурі Черкаської області на посаді заступника прокурора Канівської міжрайонної прокуратури, заробітна плата за даною посадою з 15.12.2015 складає 19077 грн 87 коп. (а.с. 9)

19 вересня 2017 року позивач звернувся до Канівського об'єднаного управління Пенсійного фонду Черкаської області із заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника у зв'язку з підвищенням окладів робітників прокуратури, додавши довідку про заробітну плату № 18/205 вих.17 від 05.09.2017 (а.с. 12).

Канівське об'єднане управління Пенсійного фонду Черкаської області листом від 26.09.2017 року № 212/В-10 повідомила позивача про відмову у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки Законом України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а відтак пенсії з 01.06.2015 року не призначаються, а призначені раніше не перераховуються (а.с. 10).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час спірних правовідносин позивач мав право на перерахунок пенсії відповідно до умов та в порядку, які повинні були бути визначені Кабінетом Міністрів України із січня 2015 року, однак не прийняті ні до моменту його звернення за перерахунком пенсії, ні до тепер, що призвело до оспорюваної відмови у такому перерахунку. Відтак, маючи відповідне право, проте перебуваючи в стані невизначеності внаслідок тривалої бездіяльності компетентного органу, заявник не може його реалізувати. За таких обставин, при перерахунку позивачу пенсії підлягає застосуванню положення ст. 50-1 в редакції Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року, чинній на час призначення пенсії.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Згідно із частиною тринадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року (надалі - Закон №1789-ХІІ), держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

У відповідності до частини двадцятої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

Частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону №1789-ХІІ визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII внесено зміни до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) згідно Розділу ХІІ «Прикінцевих положень» якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

За правилами частини дев'ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, наведені зміни законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був гарантований статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ при призначені пенсії по втраті годувальника, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.

Однак, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника (вересень 2017 року) Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

За таких обставин, враховуючи вищевказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що з 15.07.2015 відсутній порядок та умови перерахунку пенсій згідно Закону №1697-VII, визначений Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з чим підстав для перерахунку пенсій немає.

Отже, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії у зв'язку із втратою годувальника позивача не призвела до зменшення розміру пенсії, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яке діє на час їх виникнення, було чинним та неконституційним не визнавалось.

Згідно із частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у зв'язку з відсутністю визначення Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачу у зв'язку із втратою годувальника на підставі довідки, наданою прокуратурою Черкаської області №18/205 вих.17 від 05.09.2017 згідно ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ у редакції, чинній на момент призначення пенсії.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Канівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області - задовольнити.

Постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Канівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 06 березня 2018 року.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.