Справа № 826/15895/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року № 826/15895/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач, Головне управління ДВС у Київській області) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 27 липня 2017 року №3407-17.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що спірну вимогу контролюючим органом складено у результаті того, що за позивачем обліковувалася заборгованість зі сплати транспортного податку. За несвоєчасну сплату такого податку позивачу нараховано пеню, при цьому її нараховано за період, протягом якого податкове повідомлення-рішення, яким позивачу нараховано транспортний податок з фізичних осіб, оскаржувалося у судовому порядку. За результатами судового оскарження податкове повідомлення-рішення все ж таки залишено в силі. Зважаючи на викладене, позивачем суму транспортного податку у розмірі 25000,00 грн сплачено 02 серпня 2017 року. Водночас, за період з 25 грудня 2016 року по 02 серпня 2017 року контролюючим органом нараховано позивачу пеню на суму податкового боргу з транспортного податку. За переконанням представника позивача, нарахування пені є протиправним, оскільки на час її нарахування податкове зобов'язання не було узгодженим, адже тривала процедура судового оскарження податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у попередньому судовому засіданні на 17 січня 2018 року, за результатами якого закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09 лютого 2018 року.

У ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача, у свою чергу, заперечував проти заявлених позивачем вимог та просив залишити їх без задоволення. В обґрунтування позиції відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог представник останнього у відзиві на позов зазначив, що спірна податкова вимога складена та направлена позивачу у зв'язку з наявністю заборгованості. Зокрема, позивач самостійно сплатила податкове зобов'язання у розмір 25000,00 грн 02 серпня 2017 року. На момент погашення податкового боргу позивачу нараховано пеню у розмірі 2019,34 грн відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Представник відповідача зауважив, що при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом, нарахування пені розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, у тому числі за період адміністративного та/або досудового оскарження.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, з урахуванням положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

27 липня 2017 року Головним управлінням ДВС у Київській області складено вимогу №3407-17, згідно з якою, станом на 26 липня 2017 року сума податкового боргу позивача за узгодженим грошовим зобов'язанням становила 25000,00 грн.

Вказану вимогу позивачем оскаржено в адміністративному порядку. Так, позивачем до ДФС України подано скаргу від 04 вересня 2017 року, за результатами розгляду якої рішенням від 06 листопада 2017 року №14730/Д/99-99-17-01-14 скаргу залишено без задоволення, а податку вимогу - без змін.

У ході розгляду скарги ДФС України встановлено, що «постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі №810/91/17 задоволено апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - Бориспільська ОДПІ), скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року №27-22.

Згідно з вимогами статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження (пункт 57.3 статті 57 ПК України).

Податковий борг з транспортного податку в розмірі 25000,00 грн виник у ОСОБА_1 у результаті несплати граничним терміном (03 липня 2017 року) узгоджених у судовому порядку податкових зобов'язань, визначених податковим повідомленням-рішенням від 29 червня 2016 року №27-22.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК України).

Враховуючи наявність у платника податків податкового боргу, керуючись вимогами статті 59 ПК України і пункту 3.1 розділу III Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року №576, Головним управлінням ДФС у Київській області сформовано та направлено позивачу спірну податкову вимогу.

Платником податків самостійно 02 серпня 2017 року сплачено податкове зобов'язання у сумі 25000,00 грн.

У момент погашення податкового боргу платнику податків нараховано пеню в сумі 2010,78 грн відповідно до вимог підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

На момент прийняття рішення у платника податків обліковується податковий борг з транспортного податку у вигляді пені в сумі 2010,78 грн».

Не погоджуючись із правомірністю зазначеної податкової вимоги, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить із наступного.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Нарахування пені здійснюється у порядку, встановленому статтею 129 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України, нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов'язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Пунктом 129.2 статті 129 ПК України передбачено, що у разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов'язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов'язання (його частини) скасовується.

З викладених норм вбачається, що пеня нараховується у разі несплати податкового зобов'язання у визначений законодавством для такої сплати граничний строк. При цьому, пеня нараховується в незалежності від того чи скористався платник податків досудовим та/або судовим порядком оскарження суми податкового зобов'язання.

Водночас, якщо у результаті адміністративного та/або судового оскарження грошове зобов'язання буде скасовано, то і нарахована пеня також підлягає скасуванню.

Зокрема, у разі якщо судове рішення щодо оскаржуваного грошового зобов'язання буде прийнято на користь контролюючого органу, то пеня повинна бути нарахована за весь період, включаючи період судового оскарження. У разі ж скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов'язання у порядку судового оскарження, - пеня скасовується.

Судом встановлено, що у визначений строк податкове зобов'язання зі сплати транспортного податку позивачем не погашено. Позивачем таке зобов'язання оскаржено у судовому порядку.

Факт судового оскарження податкового зобов'язання, на думку представника позивача, свідчить про те, що контролюючий орган не мав права нараховувати пеню за непогашення такого зобов'язання.

На підставі наявної у матеріалах справи роздруківки з облікової картки платника податків, яка додана представником відповідача до відзиву на позов, судом встановлено, що пеня у сумі 2019,34 грн нарахована позивачу за період з 25 грудня 2016 року по 02 серпня 2017 року. Тобто, пеня нарахована, у тому числі і за період, коли податкове зобов'язання оскаржувалося у судовому порядку.

Так, у ході судового розгляду справи, у тому числі на підставі інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, встановлено, що 29 червня 2016 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №27-22, яким позивачу нараховано транспортний податок у розмірі 25000,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем у судовому порядку.

За результатами розгляду та вирішення спору, який виник між позивачем та органом доходів і зборів, Київським окружним адміністративним судом 21 лютого 2017 року в адміністративній справі №810/91/17 прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Бориспільської ОДПІ задоволено, а саме визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року №27-22.

Водночас, за результатами апеляційного оскарження вказаного судового рішення, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року постанову суду першої інстанції від 21 лютого 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Отже, за результатами судового оскарження податкове зобов'язання, нараховане позивачу контролюючим органом, є нескасованим та вважається узгодженим з дня набрання рішенням суду законної сили, яким є 22 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (пункт 59.5 статті 59 ПК України).

З урахуванням викладеного, 22 липня 2017 року органом доходів і зборів складено спірну податкову вимогу, згідно з якою, станом на 26 липня 2017 року сума податкового боргу платника податків за узгодженим грошовим зобов'язанням становила 25000,00 грн.

Суму податкового зобов'язання у вказаному розмірі, як з'ясовано судом, позивачем погашено 02 серпня 2017 року.

При цьому, пеня залишилася несплаченою. Хоча зважаючи на викладені вище норми ПК України пеня, нарахована за період судового оскарження, є такою, що має бути сплачена.

Як вже зазначалося судом, нормами ПК України обумовлено нарахування пені у разі несплати податкового зобов'язання у визначений законодавством для такої сплати граничний строк також і у період адміністративного та/або судового оскарження податкового зобов'язання.

Зокрема, відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України).

З аналізу викладених норм суд робить висновок, що процедура судового оскарження грошового зобов'язання зупиняє строк сплати такого зобов'язання, при цьому не свідчить про неможливість нарахування пені.

Навпаки, як чітко закріплено у підпункті 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України, нарахування пені розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження.

У вказаній нормі не йдеться про узгоджене податкове зобов'язання.

Узгодження грошового зобов'язання має значення для встановлення факту необхідності сплати нарахованого контролюючим органом зобов'язання чи навпаки її відсутності.

Для нарахування пені, як вбачається з аналізу норм податкового законодавства, факт узгодження грошового зобов'язання значення не має. Суд ще раз наголошує, що факт узгодженості грошового зобов'язання є суттєвим для встановлення обов'язковості сплати як самого грошового зобов'язання, так і пені.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень представника позивача щодо неправомірності нарахування контролюючим органом пені.

Стосовно суми нарахованої пені суд зазначає, що до відзиву на позов представником відповідача додано роздруківку з облікової картки платника податків, з якої вбачається, що розмір пені, нарахованої за період з 25 грудня 2016 року по 02 серпня 2017 року, становить 2019,34 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача судового збору у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення», Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко