Справа № 826/10839/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія абсолют фінанс» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія абсолют фінанс» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.07.2017 року, №, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія абсолют фінанс» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.07.2017 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем всупереч вимог чинного законодавства не було забезпечено обов'язку з використання у своїй діяльності реєстраторів розрахункових операцій.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на залишенні поза увагою суду шестимісячного строку набрання чинності положеннями абз. 2 п. 7 розділу ІІ Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України та змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 року №502, який обраховується з моменту затвердження органами доходів і зборів Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій. При цьому, звертає увагу, що наказ ДФС України від 16.06.2016 року №535, яким затверджено такий реєстр, втратив чинність на підставі наказу ДФС України від 28.09.2016 року №813. Відтак, на переконання апелянта, станом на момент проведення перевірки було відсутнє правове регулювання відносин щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні купівлі-продажу валюти, що не було враховано судом першої інстанції та спричинило ухвалення необґрунтованого рішення. Крім того, позивач в апеляційній скарзі вказав на помилковість висновків податкового органу щодо невідповідності фактичного залишку суми коштів в касі даним Х-звіту.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для застосування до позивача положень пунктів1 та 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг стало те, що перевіркою проведення розрахункової операції з купівлі-продажу іноземної валюти виявлено, що позивачем здійснено без застосування РРО; роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки чинне законодавством вимагає від суб'єктів, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, використовувати у своїй діяльності реєстратори розрахункових операцій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон про РРО) визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до ст. 3 Закону про РРО суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані, зокрема:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (п. 1);

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції (п. 2).

Згідно ст. 7 Закону про РРО порядок реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, встановлюється органами доходів і зборів за погодженням з Національним банком України.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 року №547 затверджено Порядок реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти (далі - Порядок №547).

Приписи пунктів 1, 2 глави 2 розділу ІІ Порядку №547 визначають, що уповноважені банки, уповноважені фінансові установи, національний оператор поштового зв'язку та їх агенти (далі - суб'єкти господарювання), що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти у пунктах обміну іноземної валюти, касах фінансових установ, касах відокремлених підрозділів фінансових установ, касах відділень поштового зв'язку національного оператора поштового зв'язку (далі - пункти обміну валюти), для здійснення операцій з купівлі-продажу валюти зобов'язані зареєструвати РРО відповідно до положень цього Порядку, виконати його персоналізацію, опломбувати та перевести у фіскальний режим роботи.

Реєстрації в контролюючих органах підлягають РРО, модифікації яких включені до Державного реєстру РРО, зі сферою застосування «операції з купівлі-продажу іноземної валюти» за умови, що строк служби, встановлений в технічній документації на РРО, не вичерпався, а також з урахуванням строків первинної реєстрації, встановлених Державним реєстром РРО.

Згідно абз. 2 п. 3 розділу ІІІ Порядку №547 суб'єкти господарювання, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, зобов'язані проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти в пунктах обміну валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про існування нормативно закріпленого обов'язку у суб'єктів господарювання, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, використовувати у своїй діяльності зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.

Відтак, зважаючи на те, що згідно виданої Національним банком України Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 01.08.2016 року №196 ТОВ «ФК «Абсолют фінанс» має право на здійснення діяльності з обміну валют та переказу коштів, наведені вище положення законодавства щодо обов'язковості застосування реєстраторів розрахункових операцій у своїй діяльності у повній мірі поширюються на Позивача, на чому вірно акцентував увагу суд першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що на момент проведення перевірки не набрали чинності положення абз. 2 п. 7 розділу ІІ Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України та змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 року №502 (далі - Інструкція №502), норми якої підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

Згідно п. 1 розділу І Інструкції №502 остання визначає порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України для уповноважених банків (далі - банк), а також для уповноважених фінансових установ та національного оператора поштового зв'язку (далі - фінансова установа), їх кас, пунктів обміну іноземної валюти та пунктів обміну іноземної валюти, що відкриваються банком, фінансовою установою на підставі укладених агентських договорів з юридичною особою - резидентом.

Абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Інструкції №502 передбачено, що фінансова установа, її відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти мають право розпочинати роботу, зокрема, після реєстрації РРО в органі доходів і зборів.

При цьому, у примітці до вказаної норми закріплено, що даний абзац набирає чинності через шість місяців із дня затвердження Державною фіскальною службою України Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти згідно з Постановою Національного банку № 983 від 29.12.2015.

Посилаючись на те, що абз. 2 п. 7 розділу ІІ Інструкції №502 на момент проведення перевірки не набрав чинності, Апелянт вказує на те, що наказ ДФС України від 16.06.2016 року №535 «Про затвердження Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій», втратив чинність на підставі наказу ДФС України від 28.09.2016 року №813.

Разом з тим, таке твердження позивача, на переконання судової колегії, є помилковим з огляду на таке.

Наказом ДФС України від 16.06.2016 року №535, який оприлюднений 21.06.2016 року, затверджено Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, в п. 71 глави 9 «Спеціалізовані електронні контрольно-касові реєстратори операцій з купівлі-продажу іноземної валюти» визначено реєстратор розрахункових операцій моделі КСТ-В1, виробництва ТОВ «Завод Резонанс» (м. Київ).

Дійсно, у подальшому згаданий наказ ДФС України від 16.06.2016 року №535 втратив чинність на підставі наказу ДФС України від 28.09.2016 року №813 «Про затвердження Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій». Разом з тим, пункт 75 глави 9 «Спеціалізовані електронні контрольно-касові реєстратори операцій з купівлі-продажу іноземної валюти» містив у переліку реєстратор розрахункових операцій моделі КСТ-В1, виробництва ТОВ «Завод Резонанс» (м. Київ) із позначкою про дату внесення до реєстру на підставі наказу ДФС України №535 від 16.06.2016 року.

При цьому, відомості щодо реєстратора розрахункових операцій моделі КСТ-В1 збережені і в Державному реєстрі реєстраторів розрахункових операцій, затверджених у подальшому наказами ДФС України від 14.12.2016 року №1019 (п. 76), від 17.02.2017 року №102 (п. 77), від 20.04.2017 року №275 (п. 78) та від 07.06.2017 року №406 (п. 81).

Зі змісту наведених законодавчих приписів випливає, що починаючи з 21.06.2016 року було опубліковано відомості Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти. Відтак, на момент перевірки позивача норми абз. 2 п. 7 розділу ІІ Інструкції №502 набрали чинності, оскільки шестимісячний строк з для включення РРО для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти сплинув.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що обов'язок суб'єктів господарювання, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, використовувати у своїй діяльності зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій закріплено насамперед у Законі про РРО та Порядку №547. Натомість, приписи Інструкції №502 регулюють виключно питання організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України, не включаючи до кола правовідносин порядок застосування та реєстрації реєстраторів розрахункових операцій.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення позивачем вимог Закону про РРО.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

З підстав вище викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія абсолют фінанс» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.

Повний текст постанови виготовлено 05.03.2018.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.