Справа № 344/12381/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.03.2018 м. Київ К/9901/21152/18 344/12381/16-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №344/12381/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за заявою ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України, постановлену 09 червня 2017 року суддею Шведом Е.Ю., -

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, у якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача від 05 вересня 2016 року №292/Ф-15 щодо перерахунку та виплати пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001 №2663-III) в розмірі 90% від суми місячного заробітку;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії за вислугу років з урахуванням поданої довідки про заробітну плату в розмірі 90% від суми місячного заробітку та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до оплати сумою пенсії за останні 12 місяців, які передують моменту звернення, перерахувавши її на особистий пенсійний рахунок позивача;

- здійснювати такий перерахунок в подальшому на підставі нових нових довідок про заробітну плату, застосовуючи при цьому розмір призначеної пенсії, а саме 90% від суми місячного заробітку.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2017 року позов задоволено; визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку розміру пенсії за вислугу років; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплату з 25 серпня 2015 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» у редакції Закону України від 12 липня 2001 року №2663-ІІІ у розмірі 90% від місячної заробітної плати та враховувати вказане відсоткове відношення при чергових її перерахунках.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року, постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року на підставі пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України.

У червні 2017 ОСОБА_1 (в порядку глави 3 розділу ІУ Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній до 15.12.2017) подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2017 року, в якій скаржник ставить питання про скасування вказаної ухвали Вищого адміністративного суду України, а також постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року та залишення в силі постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 04 липня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2017 року.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) матеріали заяви передано до Верховного Суду.

У ході розгляду справи судами встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в м.Івано-Франківську та отримує пенсію на підставі ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001).

25 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії, починаючи з 01 липня 2012 року, з урахуванням раніше наданих ним довідок про заробітну плату в розмірі 90% місячного заробітку та виплатити різницю між фактично отриманим та належним до оплати основним розміром його пенсії за останні 12 місяців.

Листом від 05 вересня 2016 року за вих. №292Ф-15 відповідач повідомив позивача про правильність призначеної йому пенсії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії Управління щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 є протиправними, оскільки прийняття нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIIІ призвело до звуження змісту та обсягу його прав та гарантій як працівника прокуратури, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону №1789-XII.

Апеляційний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про відмову в позові, виходив з того, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 501 Закону України «Про прокуратуру» втратила чинність. Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Вищий адміністративний суд України погодився з позицією суду апеляційної інстанції.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України ОСОБА_1 вважає неоднаково застосованими судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах, як статтю 501 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-XII «Про прокуратуру» (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії) що, на думку заявника, підтверджується ухвалами Вищого адміністративного суду України від 23 квітня 2015 року, 14 березня, 18 квітня 2017 року (справи №№К/800/6892/14, К/800/33794/13, К/800/4958/17, відповідно) та вказує на невідповідність оскаржуваного рішення висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року; 06 жовтня, 15 грудня 2015 року, 01 березня та 25 травня 2016 року.

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ та Закону України «Про прокуратуру» №1697-VIIІ при вирішенні спорів, пов'язаних із перерахунком пенсій, призначених за Законом України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 501 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII.

Частиною 18 статті 501 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено розміри заробітку працюючих працівників прокуратури.

Проте, положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 не містить.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

При цьому, положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII, якими частину 18 статті 501 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII та частину 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» („Soering v. United Kingdom") Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини.

У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» („Rees v. United Kingdom") Європейський суд з прав людини зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland) Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії» (CASE OF ASMUNDSSON v. ICELAND)).

Ураховуючи наведені вище положення джерел права, суд дійшов висновку, що з 01 грудня 2015 року - початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 501 Закону України №1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 цей Суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки законодавством, чинним на час звернення ОСОБА_1 за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Отже, рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому відповідно до частини першої статті 244 КАС України у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017), суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Л. Мороз

Судді А.Ю. Бучик

М.М. Гімон