Справа № 826/19114/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 березня 2018 року 09:56 № 826/19114/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П., при секретарі судового засідання Ксендзові А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Матієк О.В.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 01 березня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.05.2016 р. № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 01.03.2017 р. суддею Келебердою В.І. відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 02.11.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 22.04.2016 р. № 4035/26-58-13-06-17- щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 18 506,70 гривень.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомила. Позовні вимоги мотивовані тим, що списання штрафних санкцій за несвоєчасну сплату кредиту не є доходом в розумінні закону, а відтак не є додатковим благом.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачем не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік. На думку представника відповідача, дані за формою 1-ДФ свідчать про отримання доходу за ознакою « 126» (дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо, сума боргу платника анульовано кредитором) на суму 87 723,30 грн. від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а тому вважає, що позивач має сплачувати із отриманого доходу податок із доходів фізичних осіб та відобразити його у річній податковій декларації, оскільки вказаний дохід є додатковим благом.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

Перевіркою встановлено неподання платником податків податкової декларації про майновий стан за 2014 рік, недекларування доходу в сумі 87 723,30 грн., чим порушено пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 49.1, пп. 49.18.4 п.49.18 ст. 49, п. 57.1 ст. 57, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 «д» п. 164.2, п. 164.1 ст. 164, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, що діяв до 01.01.2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 22.04.2016 р. № 4035/26-58-13-06-17- та винесено податкове повідомлення-рішення від 18.05.2016 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 18 506,70 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 14 669,36 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3 837,34 грн.

За результатами розгляду заперечень на вказаний вище акт перевірки, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві надано відповідь від 13.05.2016 р. № 3666/Л/26-58-13-06-11, якою висновки акту перевірки від 22.04.2016 р. № 4035/26-58-13-06-17- залишено без змін.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням від 18.05.2016 р. № , позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 зазначеного Кодексу загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Згідно з абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 цього Кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (пп. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 ПК України).

При цьому, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України «додаткові блага» - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Отже аналізуючи зміст вказаних положень Податкового кодексу України, суд зазначає, що сума анульованого податкового боргу включає як основну суму кредиту, так і нараховані відсотки за користування кредитом, які є невід'ємною частиною кредитного договору та суми за кредитним договором, та які підлягають обов'язковій сплаті боржником відповідно до умов кредитного договору, оскільки йдеться про борг в цілому, тобто про загальну суму фінансових зобов'язань, що підлягають погашенню боржником, незалежно від підстави їх виникнення.

Наведене цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і відсотки як невід'ємної частини кредитного договору.

Таким чином, основана сума боргу (тіло кредиту) та відсотки нараховані за користування кредитними коштами включаються до оподаткованого доходу, що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 цього Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК України).

Відносини, що виникають між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства.

Нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед третьою особою - банком.

Прощена неустойка у вигляді пені та штрафів не є доходом і додатковим благом, сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, а неустойка ним не отримується, та при цьому, банківська установа вправі на свій розсуд визначати доцільність її стягнення.

Отже, суд має з'ясувати правовий статус суми прощеної заборгованості за кредитом позивача, з огляду на те, що вказана сума може включати в себе як тіло кредиту, так і відсотки та/або пеню, що, відповідно, зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин.

Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.06.2017 р. по справі К/800/19746/16 (справа № 816/4777/15).

Як вбачається з матеріалів справи, між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне РУ» та ОСОБА_1 26.02.2007 р. укладено кредитний договір № 30-413/07-А у відповідності до умов якого позичальнику надано грошові кошти в розмірі 13 761,00 доларів США строком до 25.02.2012 р., з платністю 12 % річних.

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 20.02.2014 р. до кредитного договору № 30-413/07-А від 26.02.2007 р. АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне РУ» 20.02.2007 р. здійснив прощення боргу за кредитним договором № 30-413/07-А від 26.02.2007 р. в сумі 9 985,35 доларів США (еквівалент в гривнях за курсом НБУ, що дорівнює 878,52 грн. за 100,00 дол. США, на дату прощення боргу - 87 723,30 грн.), а саме:

- заборгованість за основним боргом в розмірі 6 044,09 дол. США (еквівалент в гривнях за курсом НБУ, що дорівнює 878,52 грн. за 100 дол. США, на дату прощення боргу - 53 098,54 грн.);

- заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 3 941,26 дол. США (еквівалент у гривнях за курсом НБУ, що дорівнює 878,52 грн. за 100,00 дол. США, на дату прощення боргу - 34 624,76 грн.).

Листом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» від 06.07.2015 р. № 219-07 повідомлено про те, що в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого за формою №1-ДФ за 2014 рік було відображено суму прощенного боргу, згідно умов програми реструктизації боргів «Порозуміння» з ознакою доходу 126 за ОСОБА_3 - сума прощенного боргу 87 723,30 грн. Даного позичальника було письмово повідомлено про суми анульованого боргу згідно з пп. 164.2.17 абз. д) Податкового кодексу України.

З урахуванням наведеного, банк повідомив позивача про необхідність самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з загальної суми анульованого боргу та відобразити його в річній декларації.

Отже, проаналізувавши наявні в матеріалах справи листи ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», суд приходить до висновку, що до складу анульованого (прощенного) боргу входило: основний борг 53 098,54 грн. та відсотки за користування кредитом в розмірі 34 624,76 грн.

З наведеного слідує, що суму заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 34 624,76 грн. та основну суму боргу (тіло кредиту) в розмірі 53 098,54 грн. слід вважати додатковим благом, яке підлягає оподатковуванню податком з доходів фізичних осіб у відповідному розмірі.

Таким чином, з наведеного вбачається, що позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага за результатом прощення боргу в загальній сумі 87 723,30 грн., а тому повинен був відобразити вказану суму в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2014 р. та сплатити суму податку з доходів фізичних осіб у розмірі 14 669,36 грн.

Проте, ОСОБА_1 в порушення пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 49.1, пп. 49.18.4 п.49.18 ст. 49, п. 57.1 ст. 57, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 «д» п. 164.2, п. 164.1 ст. 164, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, що діяв до 01.01.2015 року, не було здійснено декларування доходу в сумі 87 723,30 грн., а тому висновки відповідача про порушення вказаних норм права є вірними, а прийняте на їх підставі оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 18 506,70 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 14 669,36 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3 837,34 грн. є правомірним, з огляду на що у суду відсутні підстави для його скасування.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятого на їх підставі рішення у зв'язку із чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (03126, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Повний текст постанови складено та підписано 05 березня 2018 року