Справа № 816/2095/17
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.С. Сич
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/2095/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Макаренко Я.М. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2017, суддя С.С. Сич, м. Полтава, повний текст складено 18.12.17 по справі № 816/2095/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, відповідач), в якому просив суд зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту в строки, порядку та у спосіб, передбачений статтею 118 Земельного кодексу України, та прийняти належне, у відповідності до чинного законодавства України рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2017р. зазначений позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, оформлене листом від 25 травня 2017 року № 6404/6-17, про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 320 грн. (триста двадцять гривень) та витрати на правову допомогу в сумі 720 грн. (сімсот двадцять гривень).

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що за результатами розгляду клопотання ОСОБА_2, поданого 25 квітня 2017 року, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту відповідачем надано відповідь листом № 6404/6-17 від 25 травня 2017 року, у якому зазначено, що за відсутності інформації щодо позиції Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області стосовно звернення позивача, клопотання ОСОБА_2 залишено без задоволення. Крім того, пояснює, що 23.08.2017 р. позивач повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з аналогічною заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на цю саму земельну ділянку. Листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 29.08.2017 № 12459/6-17 позивачу повідомлено, що за інформацією відділу у Машівському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність, відноситься до земель природоохоронного призначення, згідно проекту роздержавлення і приватизації земель КСП "Прогрес".

Позивач, також не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи прийшов до висновку про протиправність відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладеної в листі від 25.05.2017 р. № 5526/6-17, то належним та ефективним способом захисту прав позивача та охоронюваних законом інтересів було покладення обов'язку на Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту, а не зобов'язання повторно розглянути заяву. Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано приписів ч. 8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому зазначено, що ним було подано до відповідача заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту. Однак рішенням ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, оформленого листом від 25 травня 2017 року № 6404/6-17, позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки з посиланням на відсутність інформації щодо позиції Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області стосовно звернення ОСОБА_2 Вважає, що оскаржуване рішення відповідача є незаконним та таким, що порушує права позивача, оскільки забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені статтею 118 Земельного кодексу України. На підставі наведеного, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, відповідно до якого зазначив, що наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 13.12.2017 р. №11829-СГ позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту, а тому відсутній предмет спору. На підставі наведеного, відповідач просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області із заявою від 13.02.2017 (вхідний номер А-9065/0/5-17 від 25.04.2017) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту (а.с.19).

До заяви позивачем було додано: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.20), копію паспорту та копію ідентифікаційного коду.

Листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 6404/6-17 від 25 травня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту.

Вказаним листом відповідача № 6404/6-17 від 25 травня 2017 року позивача повідомлено, що листом Головного управління від 23.06.2016 р. № 4932 з метою якісного, всебічного та ефективного розгляду клопотань, що надходять від фізичних та юридичних осіб, пов'язані з реалізацією повноважень Головного управління передбачених частиною четвертою статті 122 Кодексу, а також забезпечення законності реалізації прав громадян на отримання безоплатно у власність земельних ділянок із земель державної власності, звернуто увагу територіальних органів Держгеокадастру на необхідність при підготовці запитуваної інформації для Головного управління, щодо запитуваної земельної ділянки, враховувати позицію органу місцевого самоврядування на території якого розташована зазначена земельна ділянка. Вказано, що за відсутності інформації щодо позиції Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області стосовно звернення ОСОБА_2 клопотання залишено без задоволення (а.с.18).

Позивач не погодився з відмовою ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправності дій Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача, виходячи з наступного.

За змістом ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 Земельного кодексу України).

Так, згідно з ч. 1 ст. 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку ( ч.7 ст.118 Земельного кодексу України).

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що законодавством передбачений виключний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно листа № 6404/6-17 від 25 травня 2017 року висновок Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ґрунтувався на тому, що відсутня інформація щодо позиції Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області стосовно звернення ОСОБА_2

Проте, зазначена підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не передбачена Земельним кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, як суб'єкт владних повноважень, не довело правомірності свого рішення щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_2, викладеної у листі від 25 травня 2017 року № 6404/6-17 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що рішенням Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 13.12.2017 р. № 11829-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб'єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Таким чином, при встановленні під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, варто акцентувати увагу, що, вирішуючи зазначене питання, суд має з'ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Звертаючись до суду із позовом, що розглядається у даній справі, позивач вважав порушеними свої права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту.

Як зазначалося, при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що такі дії відповідача дійсно мали місце, були необґрунтовані та протиправні, а тому порушували права позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, є самостійним виправленням відповідачем як суб'єктом владних повноважень оскаржених позивачем порушень, такі дії відповідача мають наслідком повне відновлення законних прав та інтересів позивача, в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, відсутня необхідність покладення обов'язку на відповідача надати позивачу вищевказаний дозвіл.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час ухвалення рішення суду першої інстанції) до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно ст. 16 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час ухвалення рішення суду першої інстанції) кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами. Підстави і порядок надання безоплатної правової допомоги визначаються законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Правова допомога - це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги, при цьому кожній фізичній особі гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин, а не тільки з кримінальних. Право на захист, зокрема, може бути реалізоване фізичною особою у адміністративному, цивільному, господарському і кримінальному судочинстві.

Підстави та порядок відшкодування витрат на правову допомогу визначено у ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час ухвалення рішення суду першої інстанції), зокрема: витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (в редакції на час спірних відносин) № 4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що з 01 січня 2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600 грн.

Таким чином, розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, яка виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 640 грн. (1600 грн. х 40%) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що між позивачем та його представником - ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги від 06.12.2017 р., строк дії даного договору встановлено у шість місяців (а.с.27).

Представник позивача є фахівцем у галузі права, що підтверджується дипломом серії ХА № 35515933 від 07.02.2009 р.

На підставі вищевказаного договору, за участь у судовій справі № 8146/2095/17 в якості представника позивач передав ОСОБА_4 три тисячі гривень, що підтверджується розпискою про отримання грошей (а.с.36).

Також в матеріалах справи міститься договір від 25.08.2017 р., укладений між позивачем та його представником - ОСОБА_5 про надання правової допомоги. До вказаного договору додано акт приймання-передачі наданих послуг від 11.12.2017 р., складеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, відповідно до якого сторони погоджують, що обсяг виконаних робіт юрисконсультом за даним договором становить 10 годин праці (вивчення відповідного земельного законодавства - 2 години, аналіз національної та європейської судової практики - 4 години, обґрунтування та підготовлення позовної заяви - 4 години). Вартість послуг юрисконсульта за цим актом складає 4000 грн. В матеріалах справи міститься розписка про передачу ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 4000 грн. за договором від 25.08.2017 р. (а.с.58-60).

При цьому, колегія суддів не приймає витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн., оскільки у вказаному договорі від 25.08.2017 р., укладеному між позивачем та його представником - ОСОБА_5, акті приймання-передачі наданих послуг від 11.12.2017 р. та розписці про передачу ОСОБА_5 грошових коштів відсутня інформація щодо надання правової допомоги саме при підготовці та участі у вказаній справі.

Разом з тим, журналами судових засідань підтверджено, що представник позивача ОСОБА_4 приймав участь у судовому засіданні 07.12.2017, яке тривало з 09:53 по 10:43 (а.с.30-32), 08.12.2017 р., яке тривало з 10:15 по 11:40 (а.с.47-49), та у судовому засіданні 12.12.2017 р., яке тривало з 08:55 по 11:24 (а.с.66-68), тобто загалом 4 год. 44 хв.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Також згідно матеріалів справи позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом був сплачений судовий збір в сумі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 24.11.2017 р. № 1Р2454 та при подачі апеляційної скарги в розмірі 960 грн. що підтверджується квитанцією від 02.01.2018 р. № 8Р02179.

Інших документально підтверджених витрат позивача на правову допомогу матеріали справи не містять.

При цьому, колегія суддів не приймає наявні в матеріалах справи акти прийому-передачі виконаних робіт між позивачем та його представниками, оскільки доказів понесених позивачем витрат на сплату вказаних робіт матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку щодо протиправності дій відповідача, змінюючи розподіл судових витрат по справі, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань витрат зі сплати судового збору на користь ОСОБА_2 у розмірі 1600 грн. та судових витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 по справі № 816/2095/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (36039, м. Полтава, вул. Уютна, 23) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 06.03.2018 р.