Справа № 815/127/18
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/127/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним рішення та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 11.12.2017 № 162 про відмову в призначенні пенсії; зобов'язати відповідача зарахувати період роботи з 30.01.1987 по 30.01.1995 на шахті № 13-бис ВО «Советуголь» у якості учня гірника підземного і гірника з ремонту гірничих виробок підземного; з 09.12.1996 по 09.10.2000 - в Макіївському ВО по видобутку вугілля «Макіївська шахта ім. Бажанова» за професією гірника з ремонту гірничих виробок підземним; з 19.07.2010 по 17.11.2014 - у Відокремленому підрозділі «Шахти ім. В.М. Бажанова ДП «Макіїввугілля» за професією гірника з ремонту гірничих виробок підземного; зобов'язати відповідача призначити відповідну пенсію на пільгових умовах з 01.12.2017 з урахуванням страхового стажу 21 рік 7 місяців 5 днів та пільгового стажу 16 років 1 місяць 28 днів, зважаючи на неправомірну бездіяльність відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що приписи п. «а» ст.13 Закону № 1788 на нього не поширюються, а тому не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Так, до набрання чинності Закону № 2148, яким було внесено зміни до Закону № 1058, умови призначення пенсій працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних роботах, законодавством було визначено не п. «а» ст.13, а ст.14 Закону № 1058. Отже відповідачем застосовано норму права, яка не поширюється на спірні правовідносини. Крім того, приписи постанови КМУ № 1028 на позивача також не розповсюджуються, оскільки ч.3 ст.114 Закону № 1058-IV визначено право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку працівника, який зайнятий повний робочий день на підземних роботах. Інших додаткових умов для призначення пенсії на пільгових умовах для цієї категорії працівників вказаним Законом не встановлено. Зайнятість позивача на підземних роботах підтверджується записами у трудовій книжці позивача, а також індивідуальними відомостями про застраховану особу, що надає йому прав на пенсію за віком на пільгових умовах. Зважаючи на неправомірність оскаржуваного рішення, позивач звернувся за судовим захистом.

Ухвалою судді від 12.02.2018 відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

26.02.2018 від Суворовського ОУПФУ в м. Одесі до канцелярії суду надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позову, зважаючи на правомірність оскаржуваного рішення та відсутність правових підставі для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судом встановлено, що 01.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Суворовського ОУПФУ в м. Одесі із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», додавши копії паспорту, ідентифікаційного коду, трудової книжки НОМЕР_2, військового квитка серії НОМЕР_3, виданого 09.08.1984.

За результатами розгляду заяви про призначення пенсії та на підставі наданих документів Управлінням 11.12.2017 винесено рішення № 162 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене рішення необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Зі змісту оскаржуваного рішення від 11.12.2017 № 162 вбачається, що підставою для відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах слугувала відсутність в останнього необхідного пільгового стажу 10 років (в наявності 5 років 7 місяців 22 дні - зараховано період з 03.02.2012 по 31.07.2014 за даними по індивідуальних відомостях про застраховану особу).

Зокрема в рішенні зазначено, що згідно п.2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працювали або працюють на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ та результатами атестації робочих місць мають право на пенсію на пільгових умовах - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 21 рік 6 місяців у чоловіків, з яких не менше 10 років на зазначених роботах.

На підставі ч.5 ст.45, п.2 ст.64 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п.2 розділу XV Прикінцевих положень та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій (зі змінами, внесеними постановою КМУ № 1028 від 09.12.2015) право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах позивач набуде після досягнення 55 років за наявності 24 років страхового стажу.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 з 30.01.1987 був прийнятий на шахту № 13-бис Виробничого об'єднання «Советскуголь» учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті, з 23.03.1987 переведений гірником підземним з повним робочим днем в шахті, з 03.02.1988 переведений учнем гірника з ремонту гірничих виробок підземним з повним робочим днем в шахті, з 12.05.1988 переведений гірником з ремонту гірничих виробок підземним з повним робочим днем в шахті та звільнений за власним бажанням з 30.01.1995.

Відповідно до роз'яснень, затверджених постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.08.1960 № 102/03 в тих випадках, коли списками № 1 і № 2 передбачені виробництва і цехи без перерахування професій, наприклад робітники підземні на підприємствах з видобутку вугілля, то право на пільгове пенсійне забезпечення користуються і учні цих робітників. Відтак, за вищезазначений період пільговий стаж роботи позивача на шахті № 13-бис ВО «Советскуголь» складає 8 років.

З 09.12.1996 по 09.10.2000 ОСОБА_1 працював гірником з ремонту гірничих виробок підземним з повним робочих днем в шахті в Макіївському виробничому об'єднанні по видобутку вугілля «Макіївська шахта ім. В.М. Бажанова»» (пільговий стаж складає 3 років 10 місяців).

З 09.07.2010 по 16.11.2014 ОСОБА_1 працював гірником з ремонту гірничих виробок підземним з повним робочим днем на підземних роботах у Відокремленому підрозділі «Шахта ім. В.М. Бажанова Державного підприємства «Макіїввугілля» (пільговий стаж складає 4 роки 3 місяців 28 днів).

Крім записів у трудовій книжці, пільговий стаж ОСОБА_1 з 1999 р. підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5, згідно яких в розділі «Відомості за звітній рік по спец стажу» вказано код «ЗПЗ014А1», що в свою чергу підтверджує, що підприємства сплачувало до Пенсійного фонду України страхові внески за ОСОБА_1, як за працівника, що має право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На підставі викладеного загальний пільговий стаж ОСОБА_1 складає 16 років 1 місяць 28 днів, а не 5 років 7 місяців 22 днів, як зазначено у спірному рішенні Суворовського ОУПФУ в м. Одесі. При цьому ні в спірному рішенні, ні у відзиві на позовну заяву відповідачем не зазначено, які саме періоди роботи та з яких причин не враховані управлінням ПФУ у пільговий стаж позивача.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються трудові пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років) та соціальні пенсії.

Згідно ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Умови та особливості призначення пенсії за віком окремим категоріям працівників визначені у ст.ст.12-18 вказаного Закону. Вказані норми права передбачають призначення пенсії за віком на загальних підставах; пенсії за віком на пільгових умовах; особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, пенсії громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи; пенсії за віком інвалідам, учасникам війни, сім'ям загиблих (померлих) військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських; пенсії за віком багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства, а також пенсії за віком окремим категоріям громадян.

Згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон 1788) та ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 (в редакції від 03.10.2017) (далі - Закон 1058) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", знижується на 1 рік.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що в разі, коли підприємство розміщено на тимчасово окупованій території України, Управління не може зарахувати спеціальний стаж позивачу, якщо період роботи не зазначено в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Однак в оскаржуваному рішенні від 11.12.2017 № 162 управління ПФУ будь-яких аргументів щодо неможливості зарахування стажу позивачу з вищезазначених підстав не наведено, рівно як доказів незазначення в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже суд залишає без уваги відповідні заперечення відповідача у відзиві на підставі ч.1 ст.77 КАС України, оскільки відповідач - суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Крім того, відповідно до п.20 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12.08.1993 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Проте до 2011 року ці відомості не відображались в даних системи персоніфікованого обліку.

Виходячи з наведеного, суд не може погодитись із правомірністю оскарженого позивачем рішення, оскільки при його винесенні відповідачем не були враховані всі періоди підземних робіт позивача, та без будь-якого обґрунтування залишено ці періоди без уваги.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії № 162 від 11.12.2017 діяв без дотримання порядку та способу, що передбачені чинним законодавством, у зв'язку із чим вимоги позивача про визнання такого рішення протиправним підлягають задоволенню на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз приписів КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Суд вважає, що за таких обставин суд позбавлений права зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пільгової пенсії, адже його заява від 01.12.2017 № 9617 не була належним чином розглянута органом Пенсійного фонду України, у зв'язку із чим, позовні вимоги про зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах є передчасними.

У зв'язку із цим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України у формі зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 01.12.2017 року № 9617 з урахуванням встановлених судом обставин.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 263 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (65025, АДРЕСА_1; іпн. НОМЕР_1) до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (64025, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 95; ) про визнання протиправним рішення та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 162 від 11.11.2017 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2017 № 9617 та прийняти відповідне рішення з урахуванням обставин, встановлених судовим рішенням.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 грн. (шістсот сорок грн.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.