Справа № 804/7667/17
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2018 рокусправа № 804/7667/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

суддя - доповідач: Олефіренко Н.А.

судді: Шальєвої В.А. Білак С.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

За участю представників:

Позивача - не з'явився

Відповідача - Зінкевич О.А. ( довіреність від 22.02.2018 року № 665/04)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 р. (суддя Коренев Андрій Олексійович) в адміністративній справі № 804/7667/17 за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулось до суду із адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби Дніпропетровської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби Дніпропетровської області № від 07.11.2017 року; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби Дніпропетровської області № від 07.11.2017 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року у задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення видані на підставі акту перевірки №426/12-11/03342184 від 13.10.2017 року позивач не визнає, тобто не узгоджує суму штрафних санкцій, які визначені у вищевказаних повідомленнях-рішеннях та вважає, їх такими, що винесені на основі невірних висновків, які суперечать законодавству України, а тому дані повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. До таких висновків позивач виходить із того, що 04.04.2017 року ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа". Відповідно до даної ухвали введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: не нараховується неустойка (штраф, неня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

В судовому засіданні представник заявника апеляційної скарги просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що податковим органом проведено камеральну перевірку Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" з питань своєчасності сплати узгодженої суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість за період 14.08.2012 року - 19.02.2016 року.

За результатами перевірки складено акт №426/12-11/.10.2017 року від 13.10.2017 року, яким встановлено порушення вимог п. 50.1. ст.50, п. 57.1 ст.57 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

В результаті перевірки підприємству нарахована сума штрафної санкції у розмірі 4 503 243,77 грн.

Не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки від 13.10.2017 року №426/12-11/03342184, Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" керуючись п.п. 17.1.6 п. 17.1. ст. 17, п. 86.7. ст. 86 Податкового кодексу України, подало заперечення від 31.10.2017 року № 3746/04, якому просило скасувати даний акт камеральної перевірки повністю.

14.11.2017 року КПТМ "Криворіжтепломережа" отримало відповідь від ГУ ДФС у Дніпропетровській області віл 10.11.2017 року №33045/10/04-36-12-01-16 про те, що заперечення на акт перевірки подано КПТМ "Криворіжтепломережа" з порушенням терміну подання. На підставі вказаного акту перевірки Головним управління ДФС у Дніпропетровській області 07.11.2017 року винесені податкові повідомлення-рішення: № на суму 4 131 047,88 грн. про застосування штрафних санкцій у розмірі 20% за порушення строку сплати податку на додану вартість та № на суму 372 195,89 грн. про застосування штрафних санкцій у розмірі 10% за порушення строку сплати податку на додану вартість.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог дійшов висновку, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, які виникли після його введення та не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі. Таким чином, позиція відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства є обґрунтованою, а застосовані до позивача штрафи згідно оскаржуваних податкових повідомлень - рішень є правомірними.

Колегія суддів погоджується з такою правовою позицією суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.56.11 ст.56 Податкового кодексу України податкове зобов'язання, яке самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає.

Відповідно до п.п. 36.1 - 36.3 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Механізм погашення заборгованості регулюється правилами пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, у якому встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України передбачено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), орган державної податкової служби самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм Податкового кодексу України, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що законом імперативно встановлено обов'язок податкового органу здійснювати зарахування коштів, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а платнику податків встановлено заборону спрямовувати кошти на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу.

З наведених норм вбачається, що контролюючий орган зобов'язаний зарахувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Податкове зобов'язання позивача з податку на додану вартість є узгодженим, можливість зарахування сум сплаченого платником податку податкового боргу в рахунок заборгованості попередніх періодів незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, передбачена п. 87.9 ст. 87, п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України.

Отже, податкове законодавство пов'язує право податкового органу нарахувати штраф за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов'язання лише із фактом такого порушення, і не залежить від способу, в який здійснювалось погашення податкового боргу.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 07.11.2017 року № та № , яким позивачу на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України нараховані штрафні санкції є правомірними і скасуванню не підлягають.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій у зв'язку із введення мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року порушено провадження у справі №904/1525/17 про банкрутство КПТМ "Криворіжтепломережа" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Крім того, даною ухвалою введено процедуру розпорядження майном.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Наведені норми регулюють правовідносини, що виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і заходи у зв'язку з цим спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідації з метою задоволення визнаних судом вимог кредиторів. З порушенням провадження у справі про банкрутство підприємницька діяльність боржника не припиняється, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини. у зв'язку з чим у нього виникають права та обов'язки, виконання яких забезпечується на загальних засадах.

На підставі вищенаведеного колегія суддів зазначає, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Крім того, нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючим органам нараховувати як поточні податкові зобов'язання та штрафні (фінансові) санкції за ними, так і податкові зобов'язання, що виникли до, а виявлені після порушення провадження у справі про банкрутство платника податку, а також штрафи за їх невиконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 р. в адміністративній справі № 804/7667/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28.02.2018 року та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 03.02.2018 року.

Суддя - доповідач: Н.А. Олефіренко

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак