Справа № 808/2955/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року о/об 11 год. 33 хв.Справа № 808/2955/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування постанов

за участі представників:

від позивача - ОСОБА_2

(діє на підставі договору б/н від 26.09.2017 року)

від відповідача - Михайлишин А.І.

(діє на підставі довіреності № 242/05/14-18 від 01.02.2018 року)

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

скасувати постанову №005154 від 22 серпня 2017 pоку, про накладення адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 грн. на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

скасувати постанову №005302 від 19 вересня 2017 pоку, про накладення адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 грн. на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Позовна заява обґрунтована тим, що на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла постанова №005154 від 22 серпня 2017 pоку та постанова №005302 від 19 вересня 2017 pоку, якими на позивача накладено адміністративно-господарські штрафи. Позивача зазначає, що вищевказані постанови не відповідають вимогам чинного законодавства є протиправними та такими що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, відповідно до яких зазначає, що посадовою особою Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області ухвалено постанови №005154 від 22 серпня 2017 року та №005302 від 19 вересня 2017 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн., до суб'єкта господарювання ОСОБА_1 за допущене ним порушення Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідно до даних акту №091592 який складено співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області 25 липня 2017 року за фактом виявленого порушення транспортного законодавства під час здійснення рейдової перевірки. Зазначає, що водій особа якого не встановлено, діяв всупереч статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки не надав для перевірки уповноваженим особам документ що посвідчує особу водія. Зазначає, що позивачем здійснено нерегулярні перевезення, під час яких здійснено перевірки та встановлено порушення. Зазначає що постанови прийняті про застосування адміністративно-господарського штрафу у відповідності до чинного законодавства на підставі встановлених порушень.

В судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

09 жовтня 2017 року провадження у справі відкрито а справу призначено до судового розгляду на 31 жовтня 2017 року.

31 жовтня 2017 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 12 грудня 2017 року.

Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року провадження у справі поновлено.

12 грудня 2017 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 20 лютого 2018 року.

Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року провадження у справі поновлено.

Відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 20 лютого 2018 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець 06 січня 2000 року.

Відповідно до виду діяльності визначено категорію «71.10.0 оренда автомобілів», «60.21.1 діяльність автомобільного регулярного транспорту».

25 липня 2017 року о 13 год. 17 хв. старші держінспектори ВДК Синицький В.В. та Іваненко І.С. у м. Бердянськ, вул. Мелітопольське шосе провели перевірку транспортного засобу MERSEDES-BENZ державний номер НОМЕР_4 серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3, який належить ОСОБА_1

За результатами перевірки складено Акт АР № 091592 від 25 липня 2017 року.

У висновках акту перевірки встановлено, що під час перевірки водій автобусу не пред'явив для перевірки уповноваженим посадовим особам, посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги статті 40 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутній договір з замовником транспортних послуг та інформаційний лист з узгодженням Укртрансбезпеки.

На підставі Акту перевірки Акт АР № 091592 від 25 липня 2017 року контролюючим органом винесено постанову №005154 від 22 серпня 2017 pоку, якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн. на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

19 серпня 2017 року о 10 год. 55 хв. старші держінспектори ВДК Синицький В.В. та Іваненко І.С. у м. Бердянськ, зупинка м/с Запоріжжя-Бердянськ, провели перевірку транспортного засобу MAN державний номер НОМЕР_1 серія і номер свідоцтва про реєстрацію CAT 244856, який належить позивачу.

За результатами перевірки складено Акт перевірки АР № 091794 від 19 серпня 2017 року.

Висновками Акту перевірки встановлено, що водій автобусу не пред'явив для перевірки уповноваженим посадовим особам, посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги статті 40 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутній договір з замовником транспортних послуг та інформаційний лист з узгодженням Укртрансбезпеки.

На підставі акту перевірки АР № 091794 від 19 серпня 2017 року контролюючим органом винесено постанову №005302 від 19 вересня 2017 pоку, якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн. на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників сторін всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтовані та такі що підлягають задоволенню, на підставі наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05 квітня 2001 року.

Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (стаття 3 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Згідно пункту 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 34 закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров'я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

За правилами частини 1 статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Відповідно до частини 4 статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведених вище норм вбачається, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються пасажирські та вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

При цьому, як зазначено частиною 1 статті 60 З Закону України «Про автомобільний транспорт» суб'єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Представник позивача стверджує про те, що ОСОБА_1 не здійснював перевезення пасажирів, а використовував свій власний транспортний засіб для перевезення своєї родини у власних цілях.

До суду надано копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, де власником автомобілів зазначено саме позивача.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що позивач має право використовувати власне майно у власних цілях та на власний розсуд.

Однак при використанні транспортного для власних потреб частиною 10 статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено необхідність наявності наступних документів:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством України.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представник відповідача до суду не надав доказів що ОСОБА_1 здійснював саме перевезення пасажирів, як автомобільний перевізник.

Так само не зазначено в Акті перевірки про ознаки які свідчили б про перевезення пасажирів під час здійснення господарської діяльності, як фізична особа підприємець.

Суд звертає увагу на те, що інспекторами проведено перевірки ОСОБА_1 фактично з порушення норм статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки не встановили статус ОСОБА_1, як автомобільного перевізника, який здійснював господарську діяльність.

Таким чином, оскільки постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу прийняті на підставі Актів перевірок, які не носять доказової бази про вчинене правопорушення ОСОБА_1, саме як автомобільний перевізник, то суд приходить до висновку що такі постанови прийняті безпідставно та підлягають скасуванню.

Таким чином, при розгляді справи суд приходить до висновку про те, що позивач у спірних відносинах не мав статусу автомобільного перевізника, а тому не може бути суб'єктом відповідальності, передбаченої абз. 3 частиною 1 статті 60 «Про автомобільний транспорт».

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач проти позову заперечив, доводи позивача не спростував.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, представник позивача просив суд стягнути з Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн.

З цього приводу суд зазначає наступне.

За правилами частини 1 статті 132 КСА України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 2 статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 3 статті 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до матеріалів справи правову допомогу Фізичної особі-підприємцю ОСОБА_1 надає адвокат ОСОБА_2, що підтверджується договором про надання правової допомоги, яка діє на підставі свідоцтва №894 від 07 вересня 2011 року.

Разом з тим, представником позивача до суду не надано доказів які свідчать про обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, доказів сплати таких послуг довірителем.

Таким чином, суд приходить до висновку про те що оскільки до суду не надано доказів понесення витрат, та проведеної роботи щодо правничої допомоги позивачу, то й підстави для стягнення з Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. відсутні.

Згідно частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 143, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову №005154 від 22 серпня 2017 pоку, про накладення адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 грн. на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Скасувати постанову №005302 від 19 вересня 2017 pоку, про накладення адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 грн. на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 1600 (одну тисячу шістсот ) гривень 00 копійок.

Відмовити у стягненні на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (НОМЕР_2) з Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений статті 255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений статтею 295 КАС України.

Рішення складено у повному обсязі 02 березня 2018 року.

Суддя Д.В. Татаринов