Справа № 806/181/18
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

01 березня 2018 року м. Житомир справа № 806/181/18

категорія 10.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шайденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання поновити право на отримання державної пенсії, стягнення 474832,16 грн.,

встановив:

10.01.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо припинення виплати державної пенсії визначеної рішенням суду;

- зобов"язати Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити конституційне право на отримання державної пенсії, призначеної як інваліду ЧАЕС 2 групи шляхом її виплати в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком;

- стягнути з Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області утворену заборгованість по виплаті пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за період з 01.09.2011 по 01.01.2018 та становить 474832,16 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що постановою Богунського районного суду м.Житомира від 15.02.2010 у справі №2-А-116/2010, з урахуванням рішення Апеляційного суду Житомирської області від 27.05.2010, позов ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі та стягнення коштів задоволено. Зобов"язано УПФ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 02.09.2009 по 15.02.2010. Вказує, що до 08.09.2011 пенсійні виплати у зазначеному розмірі по рішенню суду надходили регулярно. Водночас, 08.09.2011 пенсія на його рахунок не надійшла. Звернувшись до відповідача за роз"ясненням причин припинення пенсійних виплат у визначеному рішенням суду розмірі, 29.09.2011 отримав лист від УПФУ в Богунському районі м.Житомира у якому заявника повідомлено, що з 01.09.2011 пенсії йому виплачуються у меншому розмірі, встановленому до набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27.05.2010. Позивач вважає, що з 01.09.2011 по теперішній час відповідач незаконно позбавив його права на законну пенсію та припинив виплачувати пенсійні виплати за рішенням суду згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому звернувся до суду.

Ухвалою від 08.02.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін та призначено судове засідання на 01.03.2018.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмовому відзиві. Пояснив, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27.05.2010 УПФУ в Богунському районі м.Житомира зобов"язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 02.09.2009 по 15.02.2010. Кошти за вказаним рішенням позивачу були виплачені. Водночас, в подальшому до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було внесено зміни та зазначено, що умови, порядок призначення та мінімальні розмірі пенсії у зв"язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Отже, зазначає, що вказаний Закон не містить жодної норми, яка регулює мінімальний розмір основної та додаткової пенсії для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, вказує, що позивач перебуває на обліку в УПФ і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", а не пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Враховуючи зазначене, вважає вимоги позивача безпідставними.

Також, представник відповідача у своєму відзиві вказав на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, суд встановив наступне.

Постановою Богунського районного суду від 15.02.2010 року №2а-116/2010 зобов"язано Управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м. Житомира здійснити перерахунок та виплатити щомісячну основну пенсію, передбачену ст.54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 02.09.2009 року по 15.02.2010 року, з урахуванням проведених виплат (другий абзац постанови) та здійснити перерахунок та виплатити щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю, передбачену ст.50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 02.09.2008 року по 15.02.2010 року, з урахуванням проведених виплат.

На виконання зазначеного рішення управлінням Пенсійного фонду України в Боннському районі м. Житомира проведено відповідний перерахунок пенсії, доплату по якому позивач отримав в серпні 2010 року, в сумі 16893.,57 грн..

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27.05.2010 пункт другий резолютивної частини постанови Богунського районного суду від 15.02.2010 року №2а-116/2010 змінено та викладено його у такій редакції:

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира призначити щомісячну основну пенсію передбачену ст.54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02.09.2009 року.

У пункті третьому цієї постанови змінено дату з 02.09.2008 року на 02.09.2009 року. (а.с.10)

В решті постанову суду залишено без змін. На виконання зазначеного рішення управлінням Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира проведено відповідний перерахунок пенсії з 16.02.2010 року.

15.06.2010 підрозділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-5-116/10 від 11.06.2010.

Доплату по перерахунку пенсії на виконання рішення суду за період з 16.02.2010 року по 30.09.2010 року позивач отримав у вересні 2010 року в сумі 27867,62 грн. В подальшому виплата пенсії проводилась відповідно до постанови Апеляційного суду Житомирської області від 27.05.2010 року.

25.06.2011 підрозділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-5-116/10 від 11.06.2010 закінчено, у зв"язку з виконанням рішення суду.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що пенсійні виплати за рішенням суду не надійшли на його рахунок 08.09.2011, у зв"язку з чим, за відповідними роз"ясненнями він звернувся до УПУ в Богунському районі м.Житомира.

29.09.2011 листом УПФУ в Богунському районі м.Житомира повідмило позивача, що з 01.09.2011 пенсії йому виплачуються у меншому розмірі, встановленому до набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27.05.2010. (а.с.6)

Позивач обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду вказує на те, що ним вживалися заходи направлені на відновлення порушених прав, зокрема з 18.10.2011 по 04.11.2011 він звертався з листами та скаргами до Адміністрації Президента України, Генеральної прокуратури України, прокуратури м.Житомира, ВР України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, громадської Ради при Житомирській обласній державній адміністрації, а також звертався до Богунського районного суду м.Житомира, у зв"язку з чим позовна давність була перервана.

Суд такі доводи до уваги не бере.

Відповідно до ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, установлений КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В той же час, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Разом з тим, матеріали справи таких доказів не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вказаний адміністративний позов подано до суду 10.01.2018.

Підставою звернення до суду в даному випадку є бездіяльність відповідача у припиненні пенсійних виплат , яка як стверджує позивач порушує його права. Водночас, про таку бездіяльність позивач дізнався ще у вересні 2011 року, про що ним вказується у позові.

Як вже зазначалося, в обґрунтування поважності пропущеного строку звернення до суду позивач посилається на те, що ним вживалися заходи направлені на відновлення порушених прав, зокрема він звертався з листами та скаргами до Адміністрації Президента України, Генеральної прокуратури України, прокуратури м.Житомира, ВР України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, громадської Ради при Житомирській обласній державній адміністрації.

Разом з тим, суд вважає, що факт звернення позивача із такими листами та скаргами не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки звертаючись із листами, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду у встановлений строк за захистом своїх прав. Тому, такі доводи суд оцінює критично.

Суд зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Предметом позову є оскарження дії (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень у припиненні виплати позивачу пенсії, яка є регулярною виплатою та виплачується щомісяця. Визначаючи початок перебігу строку звернення до суду, суд враховує, що про порушення своїх прав щодо перерахунку пенсії, позивач повинен був дізнатися і був обізнаний кожного місяця, в якому внаслідок бездіяльності відповідача порушувались його права.

Щодо посилання позивача на факт звернення до Богунського районного суду м.Житомира в листопаді 2011 року та переривання строку позовної давності, то суд зазначає таке.

В адміністративному процесі застосовується таке поняття як "строк звернення до адміністративного суду", а не "позовна давність". При цьому, чинним процесуальним законом, яким регулюються питання застосування строку звернення до адміністративного суду , зокрема ст.122,123 КАС України, не передбачено, що це строк може перериватися, зупинятися чи змінюватися. Тому, ці доводи позивача є безпідставними.

Також суд зазначає, що зі змісту постанови Богунського районного суду м.Житомира від 28.08.2012 у справі № 2-а-140/12, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.09.2015, вбачається, що спірні дії відповідача вже фактично були предметом розгляду в цій справі, але період, за який позивач просив стягнути заборгованість несплаченої пенсії був інший, а саме: з 01.09.2011 по 28.08.2012. Даними судовими рішеннями позивачу відмовлено в задоволенні позову. Тому, ці доводи позивача суд також оцінює критично і до уваги не приймає.

Додатково суд звертає увагу при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Однак, неодноразові звернення до органів державної влади та до відповідача щодо припинення пенсійних виплат, як вже зазначалося, не можуть вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд також звертає увагу на те, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Враховуючи викладене, судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду. Будь-яких істотних і вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які б непереборно перешкоджали позивачу звернутись до суду або надавали б суду підстави обчислювати строк звернення до суду з іншої дати ніж з 01.09.2011 та вважати строк звернення до суду не пропущеним або пропущеним, але з поважних причин, як позовна заява так і додані до неї матеріали не містять.

Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовну заяву позивача в частині визнання протиправними дій Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо припинення виплати державної пенсії визначеної рішенням суду, зобов"язання поновити право на отримання державної пенсії, призначеної як інваліду ЧАЕС 2 групи та стягнення утвореної заборгованості по виплаті пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за період з 01.09.2011 по 01.07.2017 слід залишити без розгляду, у зв"язу з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись статтями 122,123, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо припинення виплати державної пенсії визначеної рішенням суду, зобов"язання поновити право на отримання державної пенсії, призначеної як інваліду ЧАЕС 2 групи та стягнення утвореної заборгованості по виплаті пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за період з 01.09.2011 по 01.07.2017, залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст ухвали складений 06 березня 2018 року.