Справа № 810/3666/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м.Київ № 810/3666/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текссол-С"

до Київської митниці Державної фіскальної служби

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання протиправною бездіяльність

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Текссол-С" з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2016 № 125000013/2016/000172/2, визнання протиправною бездіяльність (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 07.02.2016).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, він визначив його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявив цей показник у декларації митної вартості, з наданням підтверджуючих документів згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Однак, митний орган не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору (контракту), не врахував подані позивачем документи та прийняв оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

На думку позивача, рішення митного органу про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу прийнято з порушенням чинного законодавства, оскільки надані при митному оформленні документи в достатній мірі підтверджували правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, а витребування контролюючим органом додаткових документів є безпідставним та необґрунтованим.

Разом з цим, позивач звертав увагу суду, що відповідно до частини 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Відповідно до вимог частин 5-6 статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Водночас, позивач вказує, що його вимога відносно проведення консультації в письмовому вигляді була проігнорована відповідачами.

Крім того, в ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати також протиправною бездіяльність Київської митниці ДФС, що полягала у не скасуванні рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2016 № 125000013/2016/000172/2 внаслідок несвоєчасного надання відмови у визнанні заявленої митної вартості товарів з урахуванням додаткових документів, поданих ТОВ "Текссол-С".

Відповідач адміністративного позову не визнав та надав суду письмові заперечення, відповідно до змісту яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що під час здійснення митного контролю у митного органу виникли сумніви щодо достовірності наданих декларантом до митного оформлення документів, оскільки вони не містили повної інформації щодо митної вартості товару та її складових частин. При цьому, відповідач зауважив, що подані позивачем документи містять розбіжності та не мають всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості заявленого до митного оформлення товару. За таких обставин, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів прийнято митним органом правомірно, а тому відсутні підстави для його скасування.

Разом з цим, у запереченнях проти позову відповідач також стверджує, що митним органом було своєчасно надано обґрунтовану відповідь на лист позивача від 08.12.2016 № 0812/16-08, оскільки відповідно до приписів Митного кодексу України, Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Ради міністрів Автономної республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» та Кодексу адміністративного судочинства України останній день строку для відповіді припадав на 19.12.2016 (понеділок).

З огляду на зазначене, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог - відсутні, тому просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 13.06.2017 сторони, належним чином повідомлені про дату час та місце судового розгляду справи, не з'явились. Водночас, до початку судового розгляду справи від представників позивача та відповідачадо суду надійшли заяви про здійснення судового розгляду справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За наведених обставин, суд вирішив здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Між ТОВ "Текссол - С" (далі - Покупець) та Dawood Exports (Pvt) Ltd., компанією, зареєстрованою в Ісламській республіці Пакистан (далі - Продавець) укладено Контракт № 1012/12 від 12.10.2012 (далі - Контракт), відповідно до умов якого Продавець продає позивачу тканини власного виробництва (а.с.7-8).

Строк дії Контракту був продовжений його сторонами відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 1012/12/1 від 03.03.2014 до Контракту (а.с. 9-10).

Відповідно до Доповнення № 117 від 06.09.2016 до Контракту Продавець продав позивачу тканину власного виробництва (далі - товар):

- тканина полікотон (p/c) змішана, з вмістом штапельних волокон поліефіру 52% та бавовни 48%, полотняного переплетення, вибивна, з поверхневою щільністю 120±5 г/м2, завширшки 220 см, без покриття, без просочення, 30х30/76х68, 16541,0 кг, 62714,0 пог. м, 137970,80 м2, сток, країна виробництва: PK, виробник: Dawood Exports (Pvt) Ltd, за ціною 3,50 доларів США за 1 кг.

Загальна вартість товару згідно з пунктами 2.1 і 3 Доповнення 117 та інвойсом № КВТ-786/248-2/16 від 06.09.2016 (далі - інвойс) склала 57893,50 дол. США. (а.с.19, 20).

Поставка відбувалась на умовах СFR м. Одеса, Україна (Інкотермс 2000).

Продавець оплатив витрати і фрахт, необхідні для поставки товару до місця ввезення на митну територію України (порт м. Одеси, Україна), а також витрати по проходженню митних процедур у країні експорту. Отже, митна вартість товару включає в себе витрати на транспортування.

Таким чином, з урахуванням офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України митна вартість товару (в гривневому еквіваленті) склала 1488069,8600 грн. (а.с. 26 графа 28)

Позивачем подано до Київської митниці ДФС додаткову митну декларацію ІМ40ДТ № 125130013/2016/416622 від 21.10.2017 (далі - митна декларація) в якій позивачем було визначено загальну митну вартість товару за основним (першим) методом визначення митної вартості товарів у розмірі 57893,50 дол. США (1488069,8600 грн.) (а.с.17-18, графа 42,45-46).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявленої митної вартості експортованого товару позивач також надав контролюючому органу такі документи:

- висновки за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи № 170 від 08.06.2016; № 171 від 08.06.2016, № 199 від 24.06.2016, № 123 від 11.07.2016

- акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № 125130013/2016/419179 від 28.11.2016;

- міжнародну автомобільну накладну (СМR) № 0839805/1 від 20.10.2016;

- коносамент КНІQ1609008 від 08.09.2016;

- висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією Ц-1116 від 07.10.2016; Ц-887 від 29.07.2016;

- рахунок-фактуру (інвойс) КВТ-786/248/16 від 06.09.2016;

- пакувальний лист б/н від 06.09.2016;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту № 1012/12/4 від 11.10.2016; № 117 від 06.09.2016; № 52 від 22.12.2014;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються № 1012/12 від 12.10.2012;

- інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару 2761 від 07.10.2016;

- декларацію про походження товару КВТ-786/248/16 від 06.09.2016;

- судове рішення у справі № 810/3668/15 від 15.10.2015;

- інформаційний код результатів митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу 1/1-0-0-0/1.3/00/1/1/1 від 21.10.2016.

Під час митного контролю правильності визначення митної вартості товару митним органом було встановлено, що надані до оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті та містили розбіжності.

З огляду на зазначене, 22.10.2016 митний орган надіслав позивачу через систему обміну електронними повідомленнями запит (повідомлення) про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості задекларованого товару, а саме:

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни-відправлення;

- виписку з бухгалтерської та банківської документації (а.с.108).

Судом встановлено, що на виконання вказаного запиту ТОВ "Текссол-С" 28.10.2016 листом № 2810/16-01 було направлено до контролюючого органу наступні документи:

- щодо висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини - на підтвердження якісних та вартісних показників товару позивач надав фотокопію Експертного висновку Київської торгово-промислової палати № Ц-1179/1 від 27.10.2016;

- щодо каталогів, специфікацій, прейскурантів, прайс-листів виробника товару - позивач надав відповідачу для ознайомлення фотокопію прайс-листа продавця на 2016 рік на товари сток, які постачаються на умовах CFR м. Іллічівськ / м. Одеса;

- щодо копії митної декларації країни-відправлення позивач повідомив, що даний документ не може надати контролюючому органу у зв'язку з його відсутністю у декларанта;

- щодо виписки з бухгалтерської документації, то позивач надав митному орану для ознайомлення оригінал Бухгалтерської довідки № 1026 від 26.10.2016.

За наслідком розгляду цих документів митним органом 31.10.2016 було направлено позивачу через систему обміну електронними повідомленнями запит (повідомлення) в якому зазначено, що наданий додатково Експертний висновок здійснений без огляду й ідентифікації імпортованої продукції, на основі наданих документів заявника. При цьому, експертом здійснювався аналіз оптових цін на аналогічну продукцію на умовах поставки FOB, а висновок щодо вартості оцінюваного товару прийнято на умовах поставки СFR. Крім того, у наданих замовником документах, експертом зазначено прайс-лист фірми "DAWOOD EXPORTS (PVT)", Пакистан «ціни на серпень-вересень 2016р на тканини «сток» в асортименті», проте наданий прайс-лист містить «ціни на стокову продукцію 2016».

У вказаному повідомлені контролюючим органом також зазначено, що декларантом не надано на вимогу митниці копію митної декларації країни експорту, а надана бухгалтерська довідка відповідно до вимог законодавства не є первинним документом, що підтверджує господарські операції.

За наведених обставин, митний орган дійшов висновку, що додатково надані декларантом документи не підтверджують об'єктивно та достовірно заявлену митну вартість, оскільки містять додаткові розбіжності (а.с.24).

Таким чином, митний орган дійшов висновку, що метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не може бути застосований тому що, подані документі містять розбіжності (у зв'язку з тим, що при митному огляді товарів виявлено «тканину різного кольору з паперовими бірками з написом "GOLD", про що зазначено в Акті митного огляду від 21.10.2016 № 125130013/2016/416622 та наявною в митного органу інформацією щодо митної вартості подібних товарів (арт "Gold", країна походження та виробництва Пакистан).

У зв'язку із наявністю вказаних розбіжностей у наданих документах для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару та відсутністю відомостей щодо документального підтвердження від офіційних органів Пакистану, які реєструють торговельні марки в країні експорту, щодо роз'яснень по торгівельній марці «GOLD», Київською митницею ДФС 31.10.2016 було прийнято рішення № 125000013/2016/000172/2 про коригування заявленої декларантом митної вартості (а.с.26).

У вказаному рішенні також зазначено, що методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовуються у зв'язку з відсутньою інформацією щодо вартості ідентичних, подібних товарів та невідповідності вимогам статті 59-60 МКУ; методи згідно зі статтями 62 та 62 не застосовуються у зв'язку з відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами. Отже, застосовано резервний метод (ст.. 64 МКУ) - митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг: МД від 26.09.2016 № 500060702/2016/12972 та № 807110000/2016/4141.

Таким чином, судом встановлено, що митна вартість товарів була відкоригована відповідачем за резервним методом відповідно до цінової інформації ЄАІС ДФС України.

У подальшому, з метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання позивачем було подано до Київської міської митниці ДФС нову митну декларацію від 31.10.2017 № 125130013/2017/400057.

Водночас, не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням про коригування митної вартості товару та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного Кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно зі статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів та зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електроної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, необхідних для підтвердження митної вартості, наведений у частині 2 статті 53 Митного кодексу України. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Згідно частиною 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу змісту частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма узгоджується з положеннями статті 318 Митного кодексу України України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим п.п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Статтею 8 Митного кодексу України визначено принципи здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 53 Митного кодексу України, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право лише у передбачених частинами 3, 4 статті 53 Митного кодексу України випадках витребовувати у декларанта додаткові документи.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, законом чітко встановлено умови, за наявності яких у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні.

Такими імперативними умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому, суд звертає увагу, що законодавством встановлений обов'язок митного органу зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з цим, декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надавати додаткові документи на письмову вимогу митного органу лише в разі їх наявності.

Як встановлено судом, з метою митного оформлення товару ввезеного на територію України відповідно до умов контракту від 12.10.2012 № 1012/12, позивачем було обрано основний метод визначення митної вартості цього товару та надано митному органу (на підтвердження заявленої митної вартості) перелік документів, передбачених частиною 2 статті 53 та статті 335 Митного кодексу України, про що зазначено у графі 44 ЕМД та картці відмови.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час перевірки заявлених декларантом відомостей було прийнято рішення про необхідність витребування додаткових документів.

Тобто, митним органом не було виконано передбаченого законодавством обов'язку щодо визначення конкретних обставини, які викликали сумніви визначеної декларантом митної вартості товару, а також щодо зазначення причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, без будь-якого належного обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей.

Як вбачається зі змісту електронного повідомлення Київської митниці ДФС від 22.10.2016, контролюючим органом було запропоновано декларанту надати до митного оформлення додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару у зв'язку з тим, що при митному огляді товарів виявлено «тканину різного кольору з паперовими бірками з написом "GOLD", про що зазначено в Акті митного огляду від 21.10.2016 № 125130013/2016/416622.

Судом встановлено, що на думку митного органу наведене свідчить про відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості товару.

У свою чергу, суд звертає увагу, що послідовність дій посадових осіб митних органів при організації, проведенні та оформленні результатів огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення визначена Порядком проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2012 № 1316.

Згідно із пунктами 4.2 - 4.3 розділу I цього Порядку, при виявленні під час огляду фактів невідповідності фактичних характеристик, кількості або відомостей про товари (найменування, країна походження, виробник тощо) відомостям, що зазначені в товаросупровідних документах, митних деклараціях, ці факти зазначаються в Акті огляду.

У разі якщо виявлені розбіжності вказують на порушення митних правил, складається протокол про порушення митних правил.

Таким чином, з аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що виявлена відповідачем під час митного огляду товару невідповідність відомостям, зазначеним у товаросупровідних документах, а саме: виявлення «тканини різного кольору з паперовими бірками з написом "GOLD", не може бути підставою для витребування додаткових документів від декларанта, а також винесення рішення про корегування митної вартості товарів, оскільки встановлення таких обставин митним органом при здійсненні митних формальностей щодо митного контролю є підставою для вчинення інших дій, передбачених Митним кодексом України, зокрема, притягнення перевізника до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Разом з цим, судом також встановлено, що в електронному повідомленні про витребування додаткових документів контролюючим органом всупереч вимогам статтей 53 та 54 Митного кодексу України не було вказано, в чому конкретно полягають сумніви митного органу щодо впливу вказаної розбіжності на визначену декларантом митну вартість товару, не зазначено причин неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, а також не зазначено, які саме складові митної варості товару повинні підтвердити дані витребуваних додаткових документів.

За наведених обставин, судом встановлено, що в даному випадку у відповідача були відсутні підстави для витребування у декларанта додаткових документів, оскільки сумніви контролюючого органу у правильності визначення позивачем митної вартості імпортованого товару є необгрунтованими, та такими, що не відповідають дійсності, а також спростовуються наявними у справі доказами.

Окрім того, як вбачається зі змісту електронного повідомлення Київської митниці ДФС від 31.10.2017 (про намір прийняття оскаржуваного рішення) зазначені митним органом розбіжності у поданих позивачем документах стосуються інформації наведеної саме в Експертному висновку, що не є обов'язковим документом, передбаченим частиною 2 статті 53 Митного кодексу України та має здебільшого інформаційний характер, а тому достовірність вказаних в ньому відомостей не впливає на митну вартість товару.

Таким чином, суд зазначає, що вказані митним органом розбіжності в Експертному висновку не можуть бути використані у якості підстави для відмови в застосуванні основного методу визначення митної вартості товарів, що експортуються, не впливають на митну вартість товару.

З приводу доводів митного органу, що позивач не надав відповідачу копію митної декларації країни експорту, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом дана копія митної декларації країни експорту у позивача відсутня, про що останнім було повідомлено відповідача листом від 28.10.2016 № 2810/16-01. Крім того, як вбачається з наявних у справі доказів, поставка товару здійснювалась на умовах CFR, а отже позивач не забезпечував здійснення митних процедур у країні експорту. При цьому, подання такого документу можливе в силу частиною третьою статті 53 МК лише при його наявності у декларанта.

Разом з цим, суд також звертає увагу, що доводи відповідача про те, що бухгалтерська довідка не є первинним документом відповідно до вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88 є виключно суб'єктивним тлумаченням вказаного нормативно-правового акта субєктом владних повноважень, оскільки приписами вказаного Положення законодавець визначає лише перелік загальних вимог до первинних документів.

З огляду на зазначене та на підставі даних наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позивачем було підтверджено фактично сплачену ціну за поставлений товар, на якій базується вартість товарів, що використовується для митних цілей.

Отже, на підставі викладеного, судом встановлено, що у поданих позивачем до митного оформлення документах, відсутні розбіжності та/або ознаки підробки, документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції викладеної в рішеннях Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справ № 21-262а12, а також Вищого адміністративного суду України, зокрема, від 19.11.2015 у справі № К/800/35791/15, від 14.01.2016 у справі № К/800/34834/15 за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. А ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Отже, судом встановлено, що відповідач не мав жодних правових підстав коригувати заявлену позивачем митну вартість товару посилаючись на те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості наявні розбіжності, не підтверджені числові значення складових митної вартості товару та не надано всіх додаткових документів на їх підтвердження, а також наявною у митного органу інформації щодо митної вартості раніше визнаних органами доходів і зборів митних вартостей на подібний товар, виробництва - Пакистан, розміщеної у програмно-інформаційному комплексі ЄАІС Держмитслужби, однаковими технічними характеристиками з оцінюваним товаром.

Щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 64 Митного кодексу України митна вартість визначається за резервним методом лише в разі неможливості застосувати жоден із попередніх методів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Таким чином, з наведеного слідує, що до прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та застосування резервного методу відповідач зобов'язаний був провести всі можливі дії в межах своїх повноважень щодо можливості застосування кожного з другого по п'ятий метод, щоб у подальшому така можливість була обґрунтовано виключена.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

При цьому приписами частини 5 та 6 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

З наявного в матеріалах справи листа від 28.10.2016 вих. № 2810/16-01, вбачається, що позивач у пункті 3 (прохальної частини) цього листа просив митний орган у випадку неможливості визнання митної вартості товару за першим методом перед винесенням рішення про коригування митної вартості товару провести в письмовому вигляді консультацію з ТОВ "Текссол-С" та Київською митницею ДФС (а.с.14).

Відповідно до вимог графи 33 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що процедура консультацій проведена. Водночас, суд звертає увагу, що будь-які докази щодо проведення такої консультації, зокрема, за клопотанням декларанта у письмовому вигляді, в матеріалах справи відсутні. Жодних обґрунтованих пояснень відносно проведення такої консультації з ТОВ "Текссол-С" відповідачі суду також не надали.

У свою чергу, суд зазначає, що відображення даного факту в оскаржуваному рішенні не є достатнім та беззаперечним доказом проведення консультації в разі заперечення цього факту декларантом, оскільки консультація проводиться до прийняття рішення.

Судом встановлено, що ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів, повідомлення про намір прийняти рішення про коригування митної вартості та оскаржуваного рішення до позивача не надходило, що свідчить про відсутність зі сторони митного органу будь-якої спрямованості на діалог з декларантом з метою визначення основи митної вартості.

При цьому, у графі 33 оскаржуваного рішення не зафіксовано результати проведеної консультації, а лише вказані причини, через які не можуть бути застосовані попередні методи визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. Так, Верховний Суд України зазначає, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК України зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів (постанови Верховного Суду України від 14.05.2013 у справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21-56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі № 21-197а12).

Так, суд вказує, що відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Проте, відповідачем при невизнанні митної вартості, заявленої ТОВ "Текссол-С" та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, не вказано належних причин неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

Отже, судом встановлено, що оскаржуване рішення містить лише формальне посилання на неможливість застосування попередніх методів.

Крім того, суд зазначає, що згідно графи 33 розділу 2 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, як встановлено судом, в оскаржуваному рішенні відсутня докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при визначенні митної вартості товарів. Вказане рішення не містить також і обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у рішенні, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої нею митної вартості товару та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Разом з цим, суд також зауважує, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

У свою чергу, приписами частини 2 статті 55 Митного кодексу України імперативно визначено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Суд також звертає увагу, що законодавчо визначені дискреційні функції митних органів в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товарів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів. Проте, в даному випадку відповідачем не було належним чином виконано покладених на нього державою функцій.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що оскаржуване рішення митного органу є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити їх митну вартість за ціною договору шляхом застосування першого методу. Натомість, митним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об'єктивність зазначених відомостей, не доведено наявності підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а також застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів, не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не дотримано передбаченого статтею 57 Митного кодексу України порядку визначення митної вартості товару. При цьому, під час судового розгляду справи судом не встановлено існування обмежень (визначених приписами частини 3 статті 53 Митного кодексу України) для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару за ціною договору.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості № 125130013/2016/110068/2 від 30.12.2016 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача що полягала у не скасуванні рішення про коригування митної вартості № 125130013/2016/110068/2 від 30.12.2016 через ненадання у строки визначені частиною 10 статті 55 Митного кодексу України обґрунтованої відмови у визнанні заявленої витної вартості з урахуванням додаткових документів поданих позивачем 08.12.2016 разом з листом вих. № 0812/16-08, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, 31 жовтня 2016 позивач, на підставі частини 7 статті 55 Митного Кодексу України, здійснив заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію за митною декларацією від 31 жовтня № 125130013/2016/417299.

Крім того, платіжним дорученням від цієї ж дати ним було сплачено фінансову гарантію у сумі 18568,60 грн.

У подальшому, позивачем на адресу відповідача було направлено заяву від 08 грудня 2016, вих. № 0812/16-08, тобто, у межах 80 денного строку з дня випуску товарів за МД від 31 жовтня № 125130013/2016/417299.

До вказаної заяви позивачем додано такі документи:

- оригінал довіреності б/н від 19 вересня 2016;

- фотокопію рішення № 125000013/2016/000172/2 від 31.10.2016;

- фотокопію митної декларації № 125130013/2016/417299 від 31.10.2016;

- фотокопію листа організації з питань інтелектуальної власності Уряду Пакистану за вих.№ ТМ-Search/178064/2016 від 23 листопада 2016 року та доданих до нього результатів пошуку торговельної марки;

- фотокопію диплому КВ № 42516946, виданого 31 травня 2012 року Київським національним університетом імені Тараса Шевченка;

- фотокопію перекладу Листа Організації з питань інтелектуальної власності Уряду Пакистану за вих. № ТМ-Search/178064/2016 від 23 листопада 2016 р. та доданих до нього результатів пошуку торгівельної марки, виконаного 6 грудня 2016 року ОСОБА_3

Судом встановлено, що зазначений лист позивача разом із додатковими документами було отримано Київською митницею ДФС 12.12.2016.

Як вже зазначалося, вимогами частини 9 статті 55 Митного Кодексу України передбачено, що у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Судом встановлено, відповідь на заяву позивача від 08 грудня 2016 (вих. № 0812/16-08) відповідачем було надано листом від 19 грудня 2016 за № 10522/2/10-70-19-47, тобто протягом 5 робочих днів з дати надходження відповідної заяви до контролюючого органу. (а.с. 198-199).

У свою чергу, доводи позивача про те, що відповідь про відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів від 19 грудня 2016 за № 10522/2/10-70-19-47 відповідачем було надіслано ТОВ «Текссол-С» з порушенням встановленого законодавством п'ятиденного терміну, а саме 21.12.2016 не приймаються судом до уваги, оскільки приписами частини 9 статті 55 Митного Кодексу України встановлено обов'язок контролюючого органу прийняти відповідне рішення протягом п'яти робочих днів з моменту надходження додаткових документів. При цьому, жодних строків щодо повідомлення декларанта або уповноважену ним особу про прийняте рішення за наслідком розгляду цих документів законодавством не передбачено.

Крім того, з долученої позивачем до матеріалів справи копії поштового конверту в якому надійшов лист відповідача (від 19 грудня 2016 за № 10522/2/10-70-19-47) не можливо встановити якого числа цей лист Київської митниці ДФС був направлений позивачу (а.с.200).

Суд також зазначає, що відповідно до положень пункту 190 постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» строк виконання документа може встановлюватися у нормативно-правовому акті, розпорядчому документі або резолюції керівника установи. Строки виконання внутрішніх документів обчислюються в календарних днях починаючи з дати підписання (реєстрації), а вхідних - з дати надходження (реєстрації). Якщо останній день строку виконання документа припадає на неробочий день, останнім днем строку виконання документа вважається перший день після неробочого дня.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, заява позивача з додатковими документами від 08 грудня 2016, вих. № 0812/16-08 надійшла та була зареєстрована Київською митницею ДФС 12.12.2016 за № 21265/57.

Таким чином, з огляду на приписи пункту 190 Типової інструкції з діловодства, а також частини 9 статті 55 Митного Кодексу України з урахуванням обставин справи, судом встановлено, що останнім днем для прийняття митним органом рішення за результатом розгляду наданих позивачем документів є 19.12.2016.

Пунктом 208 зазначеної Інструкції встановлено, що днем виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим і дорученнях вищих посадових осіб, та виконання запитів, звернень, а також кореспонденції Верховної Ради України вважається день реєстрації в установі вихідних документів про виконання завдань.

Судом встановлено, що відповідне рішення було зареєстровано Київською митницею ДФС 19.12.2016 вих. № 10522/2/10-70-19-47.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідачем було розглянуто документи позивача та прийнято рішення в межах строку встановленого законодавством, зокрема в межах строку визначеного частиною 9 статті 55 Митного Кодексу України.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до вимог частини 10 статті 55 Митного Кодексу України орган доходів і зборів скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом, якщо орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, поданих декларантом або уповноваженою ним особою.

Водночас, як було встановлено судом, відповідачем було надано обґрунтовану відповідь про відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів протягом строку, зазначеного у частині 9 статті 55 Митного кодексу України, а отже підстави для скасування рішення про коригування заявленої митної вартості та поверненні фінансової гарантії у відповідача були відсутні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності, що полягала у не скасуванні рішення про коригування митної вартості № 125130013/2016/110068/2 від 30.12.2016 через ненадання у строки визначені частиною 10 статті 55 Митного кодексу України обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів поданих позивачем 08.12.2016 разом з листом вих. № 0812/16-08, а тому вказана вимога позивача є безпідставною та необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який передбачає, що органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов'язку доказування протилежного.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2016 № 125000013/2016/000172/2 суду не надав.

У свою чергу, позивачем не доведено, а судом не встановлено підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягала у не скасуванні рішення про коригування митної вартості № 125130013/2016/110068/2 від 30.12.2016 через ненадання у строки визначені частиною 10 статті 55 Митного кодексу України обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів поданих позивачем 08.12.2016 разом з листом вих. № 0812/16-08.

На підставі викладеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною 1 статті 98 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Судом встановлено, що за звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2016 № 125000013/2016/000172/2 було сплачено судовий збір у розмірі 1403,98 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3786 від 10.11.2016 та № 3872 від 07.12.2016.

Тому, судові витрати щодо сплати судового збору у вказаній сумі підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідач доказів понесення ним судових витрат суду не надав та відповідного клопотання про їх компенсацію не заявляв.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 122, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 31.10.2016 № 125000013/2016/000172/2.

3. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнувань Київської митниці Державної фіскальної служби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текссол-С" судовий збір у сумі 1403 (одна тисяча чотириста три) грн. 98 коп.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.