Справа № 806/2070/17
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"05" березня 2018 р. Справа № 806/2070/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "26" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання бездіяльність протиправною, зобов'язання повторно розглянути клопотання від 13.03.2017 року , -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання бездіяльність протиправною, зобов'язання повторно розглянути клопотання від 13.03.2017 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.08.2017 року, що набрала законної сили, позовні вимоги Позивача задоволено в повному обсязі.

26.09.2017 року ОСОБА_3 звернувся із заявами про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на його користь судових витрат в сумі 1000,00 грн., пов'язаних з прибуттям на судове засідання, та судового збору на користь Державного бюджету.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 року у задоволенні заяв про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити рішення, яким на його користь стягнути 320 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст. 168 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 є потерпілим категорії 2 внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір", він звільнений від його сплати при зверненні до суду.

Питання розподілу судових витрат врегульовано ст. 94 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) , якою визначено :

1. Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

3. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

4. У справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

5.У разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Враховуючи, наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача до Державного бюджету України суми судового збору, від сплати якого звільнено позивача при звернені до суду.

Щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування позивачу витрат на проїзд, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 91 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Частиною 3 ст. 91 КАС України визначено, що граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказана стаття визначає порядок несення судових витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду. Її положення спрямовані на компенсацію стороні, яка виграє справу, витрат на прибуття до суду, з іншого боку, вони запобігають завищенню витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Сторона, яка не є суб'єктом владних повноважень і виграла справу, має право на компенсацію їй іншою стороною судових витрат, зокрема й витрат, що пов'язані із прибуттям до суду її та її представника (частина перша статті 94 КАСУ).

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

Згідно матеріалів справи, при розгляді справи у суді першої інстанції та під час ухвалення судового рішення 16.08.2017 року, позивач не надав суду жодних доказів про понесені витрати, зокрема про витрати, пов'язаних з прибуттям в судове засідання, отже вказані докази судом не досліджувалися. Окрім того, позивачем вимоги про їх стягнення не заявлялися.

При цьому, надана до заяви позивача копія договору про оренду транспортного засобу від 22.07.2017 року, не є належним доказом, що свідчить про понесені позивачем витрати на проїзд до суду у розмірі 1000 грн.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не підлягає до задоволення заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат в сумі 1000,00 грн., пов'язаних з прибуттям в судове засідання.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в ухваленні додаткового судового рішення про стягнення судових витрат з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Доводи апеляційної скарги, що позивач відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2016 року має право на відшкодування витрат на проїзд у розмірі, що не перевищує встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів понесених витрат на проїзд до суду.

Крім того, доводи апеляційної скарги, що позивач має право на відшкодування добових у розмірі 320 грн., також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки вимоги про відшкодування таких витрат не заявлялися до суду першої інстанції.

З огляду на наведене, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "26" жовтня 2017 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повний текст постанови виготовлено "05" березня 2018 р.