Справа № 826/19634/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року № 826/19634/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сократ" до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сократ" звернулось до суду з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про скасування та визнання незаконною Постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про накладення санкцій за правопорушення № 40-ЦА-УП-Т-л від 15 листопада 2016 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", Закон України "Про інформацію", Положення про здійснення фінансового моніторингу професійними учасниками ринку цінних паперів, затвердженого рішенням НКЦПФР від 19 липня 2012 року № 995 (яке діяло на момент встановлення позивачем ділових відносин з Клієнтами) та Правила розгляду справ про порушення вимог законодавства щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та застосування санкцій, затверджених рішенням НКЦПФР від 11 грудня 2012 року № 1766 та зазначає, що Товариство провело вивчення Клієнтів з дотримання норм чинного законодавства.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на те, що позивачем не було проведено аналіз відповідності фінансових операцій, що проводяться клієнтами, наявній інформації про зміст його діяльності та фінансовий стан з метою виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, що є порушенням пункту 22 частини другої статті 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку (далі - НКЦПФР) на підставі доручення № 8ФМ-КП від 11 серпня 2016 року в період з 11 серпня 2016 року по 22 вересня 2016 року провела планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сократ" (далі - Товариство) щодо дотримання вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

За результатами Перевірки 22 вересня 2016 року складений Акт, яким НКЦПФР виявила порушення пункту 22 частини другої статті 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а саме, Товариством не визначено фінансовий стан клієнтів та не проведено аналіз відповідності фінансових операцій, що проводяться клієнтом.

Зазначений Акт перевірки було підписано та отримано Товариством 22 вересня 2016 року та подано зауваження до акту перевірки № 113 від 27 вересня 2016 року.

17 жовтня 2016 року НКЦПФР винесло Постанову про порушення справи про правопорушення № 13/04/21851, відповідно до якої Товариством були надані пояснення № 114 від 25 жовтня 2016 року.

27 жовтня 2016 року НКЦПФР прийняло Акт про правопорушення № 37-ЦА-УП-Т-л, який було отримано представником Товариства, а постановою НКЦПФР від 04 листопада 2016 року розгляд справи про правопорушення у відношенні Товариства було призначено на 15 листопада 2016 року.

Постановою НКЦПФР від 15 листопада 2016 року № 40-ЦА-УП-Т-л до Товариства застосовані санкції у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 грн. за порушення пункту 22 частини другої статті 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Преамбулою Закону України від 14.10.2014р. № 1702-VII "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - Закон № 1702-VII, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що він спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також формування загальнодержавної багатоджерельної аналітичної бази даних для надання правоохоронним органам України та іноземних держав можливості виявляти, перевіряти і розслідувати злочини, пов'язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями.

Згідно з частиною першою статті 14 зазначеного Закону № 1702-VII Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку здійснюється державне регулювання і нагляд у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення щодо професійних учасників фондового ринку (ринку цінних паперів) (крім банків).

Зазначені у частині першій цієї статті суб'єкти державного фінансового моніторингу в межах їх повноважень зобов'язані вимагати від суб'єктів первинного фінансового моніторингу виконання вимог законодавства, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а в разі виявлення порушень вимог законодавства вживати заходів, передбачених законом (ч.2 ст.14 Закону).

Відповідно до статті 2 Закону України від 23.02.2006р. № 3480-IV "Про цінні папери та фондовий ринок" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) учасники фондового ринку - емітенти або особи, що видали неемісійні цінні папери, інвестори в цінні папери, інституційні інвестори, професійні учасники фондового ринку, об'єднання професійних учасників фондового ринку, у тому числі саморегулівні організації професійних учасників фондового ринку. Професійні учасники фондового ринку - юридичні особи, утворені в організаційно-правовій формі акціонерних товариств або товариств з обмеженою відповідальністю, які на підставі ліцензії, виданої Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, провадять на фондовому ринку професійну діяльність, види якої визначені законами України.

Відповідно до ліцензій Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сократ" здійснює професійну діяльність на фондовому ринку (ринку цінних паперів) - діяльність з торгівлі цінними паперами, брокерська діяльність, дилерська діяльність.

Пунктом 22 частини другої статті 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" визначено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний, зокрема, проводити аналіз відповідності фінансових операцій, що проводяться клієнтом, наявній інформації про зміст його діяльності та фінансовий стан з метою виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами перевірки 22 вересня 2016 року складений Акт, яким НКЦПФР виявила порушення пункту 22 частини другої статті 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а саме, Товариством не визначено фінансовий стан клієнтів та не проведено аналіз відповідності фінансових операцій, що проводяться клієнтом.

Зокрема, Товариством не проведено аналіз відповідності фінансових операцій, що проводяться клієнтами ТОВ "ЕСТА ВЕЛЛ СЕРВІСЕЗ УКРАЇНИ" (дата здійснення ідентифікації та верифікації - 12.06.2015р.), ТОВ "УКРЄВРОГАЗ" (12.06.2015р.), ТОВ "СТРОЙТЕК" (12.06.2015р.), ТОВ "ЕПКТБ "Будпластик" (05.04.2016р.), ТОВ "ЕНКЕРНЕР ТРЕЙД" (05.04.2016р.), ОСОБА_3 (24.02.2015р.), ОСОБА_4 (26.02.2015р.), ОСОБА_5 (28.08.2015р.), наявній інформації про зміст їх діяльності та фінансовий стан. В документах по ідентифікації, верифікації, вивченню та уточненню інформації про зазначених вище клієнтів відсутня будь-яка інформація про їх фінансовий стан.

Фінансовий стан - сукупність показників, що відображають фактичну наявність, розміщення та/або використання активів клієнта банку, а також його потенційні й реальні фінансові можливості, розпорядження якими згідно із законодавством України дає змогу проводити або ініціювати проведення фінансових операцій на відповідні суми (Постанова НБУ № 417 від 26.06.2015р., в редакції станом на час проведення перевірки).

Вивчення клієнта - процес отримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та/або в процесі обслуговування клієнта інформації щодо фінансового стану клієнта та змісту його діяльності; проведення оцінки фінансового стану клієнта; визначення належності клієнта або особи, яка діє від його імені, до національних або іноземних публічних діячів, діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях, або пов'язаних з ними осіб; з'ясування місця його проживання або місця перебування чи місця тимчасового перебування в Україні (п.5 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення").

Виходячи з наведеного суд вважає помилковим висновок позивача, що перевірка фінансового стану клієнтів є додатковим заходом з вивчення клієнтів.

Стосовно посилання позивача на те, що інформація про фінансовий стан належить до конфіденційної інформації, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України "Про інформацію" не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

У п.п 6.3 договорів Товариства на брокерське обслуговування клієнтів зазначено, що клієнт зобов'язаний забезпечувати брокера документами, необхідними для виконання замовлення, а також надавати всі документи, що є необхідними для здійснення заходів ідентифікації, верифікації та заходів фінансового моніторингу, що передбаченні чинним законодавством України.

В документах по ідентифікації, верифікації, вивченню та уточненню інформації, тобто у опитувальниках позивача, в п. 13.2 для фізичних осіб зазначено: "Я не є особою, яка зобов'язана подавати відомості про майно, доходи, витрати зобов'язання фінансового характеру (для фізичних осіб резидентів та нерезидентів). Надаю інформацію про свій фінансовий стан, шляхом заповнення вказаної нижче таблиці (обов'язково)". На що клієнт повідомляє: "Вважаю цю інформацію конфіденційною. Не надаю".

У опитувальниках для юридичних осіб у п. 13 позивач вже зазначає "якщо вважаєте цю інформацію про фінансовий стан відкритою (публічною), пропонуємо додати офіційні документи та/або інформацію, для встановлення зразка або вказати де і коли оприлюднена добровільно (якщо згодні вказати назви документів або інформацію, якщо вважаєте цю інформацію конфіденційною вказати "ні"). На що клієнти відповідали "ні".

При цьому в розділі "оцінка фінансового стану клієнта" опитувальника, який заповнюється відповідальним працівником вказано, що фінансовий стан клієнтів оцінений як "наявна інформація про фінансовий стан клієнта та зміст його діяльності потребують подальшого аналізу в процесі надання йому послуг".

Водночас, Законом України від 16.07.1999р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що користувачі фінансової звітності - фізичні або юридичні особи, які потребують інформації про діяльність підприємства для прийняття рішень.

А відповідно до частини другої статті 14 зазначеного Закону фінансова звітність підприємств не становить комерційної таємниці, крім випадків, передбачених законодавством.

Крім того, частиною другою статті 2 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" передбачено, що виконання цього Закону не є порушенням Закону України "Про захист персональних даних" в частині обробки персональних даних. Обробка персональних даних відповідно до вимог цього Закону здійснюється без отримання згоди суб'єкта персональних даних.

Отже інформація про фінансовий стан клієнта не належить до конфіденційної інформації.

Крім того, як вбачається з оскаржуваної постанови № 40-ЦА-УП-Т-л від 15 листопада 2016 року на дату розгляду справи про правопорушення Товариство вже усунуло вищезазначені правопорушення, що свідчить про згоду Товариства з неналежним проведенням визначення фінансового стану клієнтів та аналізу відповідності фінансових операцій, що проводяться клієнтом.

При цьому суд звертає увагу на обставини щодо збору необхідної інформації по наведеним юридичним особами не в повному обсязі навіть після складання акту перевірки.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (стаття 295 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя М.А. Бояринцева