Справа № 826/16660/15
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Літвіної Н.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2016 року, що прийнята у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" Паламарчука Віталія Віталійовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" (далі - Уповноважена особа) про встановлення факту нікчемності договору № 1 від 03.06.2015 про внесення змін до договору №110533-ДР-08 банківського вкладу від 04.06.2014, викладеного в листі "Щодо встановлення факту нікчемності правочину" № 04-08/1094 від 23.07.2015;

- зобов'язати відповідачів утриматись від дій, спрямованих на встановлення факту нікчемності договору №1 від 03.06.2015 про внесення змін до договору №110533-ДР-08 банківського вкладу від 04.06.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що лист Уповноваженої особи є рішенням про нікчемність договору. Скаржник наголошує на тому, що укладаючи договір № 1 від 03.06.2015 про внесення змін до договору №110533-ДР-08 банківського вкладу від 04.06.2014 банк не відмовлявся від своїх майнових вимог.

Уповноважена особа у запереченнях на апеляційну скаргу просила відмовити у її задоволенні, посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (банк) та ОСОБА_4 (вкладник) укладений договір банківського вкладу № 110533-ДР-08 від 04.06.2014 строком на 12 (дванадцять) місяців + 1 (один) день (366 днів) в іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків для клієнтів Private Banking (далі - договір вкладу).

Згідно умов вказаного договору банк відкриває вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1, а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти в сумі 2 300 000 дол. США.

Згідно з пунктів 2.2, 2.3 договору вкладу депозит розміщується з 04 червня 2014 року по 06 червня 2015 року включно. Банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 9% річних.

Відповідно до пункту 3.5 договору вкладу вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми Депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту.

Пунктом 3.7 договору вкладу передбачено, що у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1 % річних для іноземних валют.

Позивач 03.06.2015 звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання договору вкладу (а.с. 28). Цього ж дня, між ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" та ОСОБА_4 укладено договір від 03.06.2015 № 1 про внесення змін до договору вкладу, згідно умов якого сторони вирішили пункт 3.7 договору вкладу викласти в наступній редакції: «У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 9% річних».

В подальшому, постановою Правління Національного банку України "Про віднесення ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" до категорії неплатоспроможних" від 05.06.2015 № 358 ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" № 114 від 05.06.2015, на підставі якого, з 08.06.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Листом Уповноваженої особи "Щодо встановлення факту нікчемності правочину" від 23.07.2015 № 04-08/1094 позивача повідомлено про те, що після перевірки договору № 1 від 03.06.2015 про внесення змін до договору вкладу виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що вказані зміни у зв'язку із укладенням банком договору від 03.06.2015 № 1 про внесення змін до договору вкладу призвели до того, що банк фактично відмовився від своїх майнових вимог у розмірі 8% річних від вкладу позивача у доларах США. Суд також зазначив, що оскаржуваний лист не є рішенням суб'єкта владних повноважень, він не створює жодних прав та обов'язків особі, якій його адресовано, а відтак, визнання його протиправним та скасування жодним чином не може поновити порушені права позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За змістом частини першої статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами першою-третьою, п'ятою статті 27 Закону №4452-VI закріплено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною шостою статті 27 Закону №4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Пунктами 2, 4, 6 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, Фонд складає на підставі Переліку Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення.

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

На підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Аналіз викладених положень дає підстави для висновку, що Уповноважена особа наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами банку, що ліквідується, за рахунок коштів Фонду.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону №4452-VI вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Вкладником, згідно з пункту 4 частини першої статті 2 Закону №4452-VI, є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону №4452-VI вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Таким чином, передбачені Законом №4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні статті другої Закону №4452-VI). Такий статус передбачає, з-поміж іншого, наявність у банку вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського рахунку або договору банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до частин першої та другої статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом частини другої статті 38 Закону №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що перевірка правочинів, вчинених банком на предмет їх нікчемності згідно частини третьої статті 38 Закону №4452-VI є обов'язком Уповноваженої особи.

Пунктом 4, 6 частини другої статті 37 Закону №4452-VI закріплено, що Уповноважена особа має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як зазначалося, листом Уповноваженої особи "Щодо встановлення факту нікчемності правочину" від 23.07.2015 № 04-08/1094 позивача повідомлено про те, що після перевірки договору № 1 від 03.06.2015 про внесення змін до договору вкладу виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що вказаний лист є виключно повідомленням про результат виконаного Уповноваженою особою обов'язку щодо перевірки спірного договору на предмет його нікчемності. Крім того, положення частини другої статті 215 ЦК не вимагають прийняття рішення про визнання правочину нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом.

Матеріали справи не містять доказів того, що уповноваженою особою приймалося рішення про визнання недійсним (нікчемним) спірного договору, яке б могло бути предметом розгляду адміністративного суду.

Окрім того, суд апеляційної інстанції підтримує висновок Уповноваженої особи про нікчемність спірного правочину.

Відповідно до частин першої-другої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно пункту першого частини третьої статті 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Таким чином, нікчемним за пунктом першим частини третьої статті 38 Закону №4452-VI може бути правочин вчинений банком, що свідчить про його фактичне безоплатне відчуження майна, прийняття на себе зобов'язання без встановлення обов'язку іншої сторони правочину щодо вчинення відповідних майнових дій, відмову від власних майнових вимог

Як зазначалося, сторонами у договорі вкладу було погоджено, що у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1 % річних. Проте укладаючи спірний договір про внесення змін до договору вкладу, сторони збільшили ставку процентів, що нараховуються та сплачуються у випадку розірвання договору з ініціативи вкладника до 9 % річних.

Зазначені обставини, які мали місце у день подання позивачем заяви про розірвання договору вкладу та за кілька днів до запровадження у банку тимчасової адміністрації, свідчать про те, що банк фактично взяв на себе додаткові грошові зобов'язання нарахувати виплатити позивачу відсотки вкладу у більшому розмірі, без встановлення при цьому іншій стороні - позивачу жодних обов'язків щодо вчинення майнових дій. Тобто у цьому випадку банк фактично відмовився від 8 % річних вкладу позивача, які до внесення спірних змін у договір вкладу мали залишитись у банку та не виплачуватись позивачу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції підтримує висновок Уповноваженої особи про нікчемність спірного договору на підставі пункту першого частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.

За таких обставин суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи про встановлення факту нікчемності договору № 1 від 03.06.2015 про внесення змін до договору №110533-ДР-08 банківського вкладу від 04.06.2014, викладеного в листі "Щодо встановлення факту нікчемності правочину" № 04-08/1094 від 23.07.2015.

Також, враховуючи те, що Уповноваженою особою вже були вчинені дії щодо перевірки спірного договору та предмет його нікчемності, то у суду відсутні підстави вважати, що відповідачами ці дії буде повторно здійснено у майбутньому. Крім того, з урахуванням цього, а також того, що правильність висновків Уповноваженої особи про нікчемність договору підтримана судом, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції також і в частині зобов'язання відповідачів утриматись від вчинення дій.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним, оскільки прав позивача у межах спірних правовідносин порушено не було.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2016 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Н.М. Літвіна

Повний текст постанови складений 06.03.2018.