Справа № 242/5673/17
Суддя: Пирогова Л. В.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/5673/17
Провадження № 2-а/242/76/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Селидівський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Пирогової Л. В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 14.12.2017 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці Селидовським ОУ ПФУ Донецької області. З 01.02.2018 р. виплату було припинено, з підстав не надання довідки з УСЗН про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи або відмову у реєстрації внутрішньо переміщеної особи. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати бездіяльність відповідача, щодо невиплати їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправною та зобовязати поновити їй виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.02.2018 р.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, в судове засідання не зявився про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні, у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

14.12.2017 р. ухвалою Селидівського міського суду Донецької області адміністративний позов залишено без руху.

09.02.2018 р. ухвалою Селидівського міського суду Донецької області адміністративний позов ОСОБА_1 в частині поновлення строку звернення до суду із вимогою, щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, визнання протиправним рішення Селидовського ОУ ПФУ Донецької області №4208 від 12.12.2017 р., зобовязання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повернуто позивачеві.

09.02.2018 р. ухвалою Селидівського міського суду Донецької області відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серія ТТ №365781, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 20.02.2017 р.

Відповідно до повідомлення Селидовського ОУПФ України Донецької області від 17.01.2017 р. позивачу було повідомлено, що їй з 23.12.2016 р. призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

21.12.2017 року №47/0-01-01-15 Селидовським ОУПФ України Донецької області позивача повідомлено про те, що для поновлення виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідно надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або відмову у реєстрації внутрішньо переміщеної особи, яка винесена управлінням соціального захисту населення. Виплата пенсії буде проводитися за результатами всебічного розгляду документів, що підтверджують достовірність факту реєстрації із дотриманням чинного законодавства.

У частині 2 статті 77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З матеріалів справи вбачається, що підставою зупинення виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стало ненадання позивачем довідки про взяття її на облік до Управління соціального захисту населення як внутрішньо переміщеної особи.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування"

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, передбачені частиною 1, 2 та 3 статті 145 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а саме: відставка судді припиняється в разі: повторного призначення його на посаду; набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього за вчинення умисного злочину; припинення його громадянства або набуття ним громадянства іншої держави; визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим. Припинення відставки судді є підставою для припинення виплати йому щомісячного довічного грошового утримання, що було нараховано у звязку з відставкою. У разі припинення відставки судді з підстави, визначеної пунктом 2 частини першої цієї статті, пенсія судді нараховується на загальних підставах.

Отже, Законом України «Про судоустрій та статус суддів» та Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати довічного грошового утримання судді у відставці, як не підтвердження реєстрації проживання, тоді як Відповідач в своєму листі не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно з Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 2 березня 2016 року № 207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться, зокрема, до паспорта громадянина України.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серія ТТ №365781, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 20.02.2017 р.

Згідно п. 1.3 вищевказаних Правил, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС ) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС ) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснене з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Таким чином, у суду немає жодних сумнівів щодо внесених до паспорту позивача відомостей про реєстрацію його місця проживання, оскільки вони внесені відповідно до встановленого законодавством порядку та уповноваженим на те органом.

Суд звертає увагу, що відповідачем не вказано, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону, стала підставою для невиплати позивачу щомісячного довічного грошового утриманнята будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу невиплати щомісячного довічного грошового утримання, як не підтвердження реєстрації проживання.

Слід зауважити, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, по втраті годувальника та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Україна є соціальною, правовою державою; Конституція України має найвищу юридичну силу.

На підставі п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають

грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

За частиною першою статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України. Згідно ч. 1 статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у п. 8 ч. 5 ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно з якою незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді .

Відповідно ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх обєднання зобовязані поважати незалежність судді і не посягати на неї

Конституційний Суд України зазначав, що невідємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2004 від 01.12.2004 року.

Про необхідність додержання незалежності судових органів та суддів наголошено у таких міжнародно-правових актах, як Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями Генеральної Асамблеї ООН 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_4 ООН, Європейська хартія про закон про статус суддів

від 10 липня 1998 року (далі Хартія), Рекомендація Комітету ОСОБА_3 Європи державамчленам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17 листопада 2010 року № 12 (2010) та додаток до неї. У цьому додатку визначено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення; мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці; для захисту оплати праці суддів від зменшення слід прийняти спеціальні законодавчі положення (пункт 54 розділу VI).

Особливість щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обовязків та особливою формою його соціального забезпечення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, за якою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обовязків судді (абзац пятий пункту 7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005; абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 червня 2007 року

№ 4-рп/2007).

За приписами ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністровя». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобовязання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі №816/4505/14 враховується колегією суддів при розгляді даної справи.

В звязку з чим, суд вважає, що відповідачі не здійснюючі нарахування та виплату належної позивачу пенсії, фактично обмежує його конституційне право на соціальне забезпечення.

Таким чином, суд вважає необхідним зобовязати Селидовське ОУ ПФУ Донецької області поновити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.02.2018 р.

Тому, у відповідності до вимог ст. 5 КАС України, суд вважає, що для поновлення порушеного права позивача достатнім є визнання бездіяльності субєкта владних повноважень - Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області протиправною та зобовязання поновити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.02.2018 року.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись Конституцією України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. ст. 8, 9, 241-246, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місце знаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. № 6)про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати бездіяльність Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місце знаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. № 6) щодо невиплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) з 01.02.2018 р., протиправною.

Зобовязати Селидовське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місце знаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. № 6) поновити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) з 01.02.2018 р.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, рішення, його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06.03.2018 р.

Суддя Л.В. Пирогова