Справа № 810/295/18/995
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року № 810/295/18

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лисенко В.І.,

за участі секретаря судового засідання - Приходько Н.І.,

представника позивача - Фадєєва А.Є.,

представника відповідача - Чичкань С.Д.,

розглянувши в м. Києві у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика бакалейних продуктів» до Головного управління Держпраці в Київській області про оскарження припису та постанови,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика бакалейних продуктів» з позовом до Головного Управління Держпраці у Київській області, в якому просить визнати протиправним припис від 06.12.2017 № 10-33/891 та скасувати постанову про накладення штрафу від 19.12.2017 №766.

В обґрунтування вимог зазначено, що відповідачем за наслідками проведеної перевірки було встановлено порушення ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» вимог частини третьої статті 119 КЗпП України, а саме: непроведення ОСОБА_3 у період проходження військової служби нарахування та виплати заробітної плати.

Позивач вважає, що оскаржувані постанова та припис, складені за результатами перевірки, є протиправними, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Крім цього, позивач зазначив, що на момент проведення перевірки Наказ Міністерства соціальної політики від 02.07.2012 № 390 втратив чинність, а тому перевірка проведена на підставі нечинного Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції з питань праці та її територіальних органів.

Також, позивач наголошував на тому, що відповідачем порушено встановлений законом порядок повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу.

Ухвалою суду від 22.01.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні на 07.02.2018.

У підготовчому засіданні 07.02.2018 судом оголошено перерву до 21.02.2018 для надання представниками сторін додаткових доказів.

У підготовчому засіданні 21.02.2018 судом прийнято рішення закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 28.02.2018.

У судовому засіданні 28.02.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Зазначив, що перевірку позивача проведено з дотриманням вимог закону, а рішення прийняті за результатами перевірки є законними.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Головним Управлінням Держпраці у Київській області проведено позапланову перевірку ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» щодо додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено Акт від 06.12.2017 № 10-33/1301, згідно висновків якого виявлено порушення товариством вимог частини третьої статті 119 КЗпП України (а.с. 37 - 47).

Так, відповідно до Наказу від 02.11.2015 № 64-к ОСОБА_3 було призначено на посаду вантажника.

Наказом від 21.06.2016 вказану особу звільнено від виконання обов'язків до фактичної демобілізації на період проходження військової служби зі збереженням йому робочого місця і розміру заробітної плати.

Наказом від 18.10.2017 № 41-к ОСОБА_3 було звільнено з роботи за власним бажанням.

Проте, згідно із довідкою виданою ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів», за період із 23.06.2016 по 12.10.2017, вказаному працівнику заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 47).

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем внесено припис від 06.12.2017 № 10-33/891 про усунення виявлених порушень та складено протокол № 10-33/868 про вчинення директором ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 41 КУпАП (а.с. 49).

У зв'язку із встановленням в ході перевірки порушення вимог законодавства про працю, Головним Управлінням Держпраці у Київській області прийнято постанову від 19.12.2017 №766 про накладення на ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» штрафу у розмірі 32 000,00грн.

Вважаючи, що висновки перевірки є необґрунтованими, а припис про усунення порушень та постанова про накладення штрафу є протиправними, ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Постановою КМ України від 11.02.2015 № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням КМ України від 16.09.2015 № 929-р «Питання Державної служби з питань праці», на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою КМ України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Отже, Головне управління Держпраці в Київській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства соціальної політики України 02.07.2012 № 390 затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів (надалі - Порядок).

У відповідності до пункту 2 Порядку право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», що прямо передбачено пунктом 3 зазначеного Порядку.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що Інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

За результатами перевірки, що передбачено пунктом 7 Порядку, складається акт перевірки.

У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

У позовній заяві ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» посилається на те, що до ОСОБА_3 не підлягали застосуванню положення частини третьої статті 119 КЗпП України та частини другої статті 39 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу», оскільки на час звільнення останнього не було оголошено мобілізацію, а в державі не діяв особливий період або воєнний стан.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

У відповідності до частини другої статті 39 Закону № 2232-XII громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п'ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п'ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Частиною третьою статті 119 КЗпП України визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, Закон № 2232-XII є спеціальним в частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на строкову військову службу, і саме цей Закон визначає гарантії щодо збереження за призовником його робочого місця та середньомісячного заробітку на час перебування на строковій військовій службі за призовом під час мобілізації або на час дії в державі особливого періоду.

Згідно із приписами статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною проводиться відкрито чи приховано.

Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, Указом в. о. Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, у зв'язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Згідно листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01.10.2015 «Щодо особливого періоду», у відповідності до статті 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014 в Україні настав особливий період, який діє і на даний час (а.с. 82).

Разом з цим, станом на час розгляду справи по суті не існує Указу Президента України про оголошення демобілізації мобілізованих, тобто на даний час в Україні діє особливий період, який не припиняється у проміжку між періодами проведення хвиль мобілізації.

Вказана правова позиція узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду України у постанові від 16.02.2015 у справі № 800/582/14.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 проходив строкову службу під час дії особливого періоду, то на нього поширювались гарантії, передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України щодо збереження місця роботи, посади і середнього заробітку в ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів», у зв'язку з чим, ненарахування та невиплата вказаному працівнику за період із 23.06.2016 по 12.10.2017 заробітної плати відбулись з порушеннями вимог трудового законодавства, а тому оскаржувані припис та постанова прийнято правомірно.

Під час розгляду справи представник позивача також наполягав на тому, що Акт перевірки, оскаржувані припис та постанова є протиправними, оскільки були складені відповідно до пункту 7 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції з питань праці та її територіальних органів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства соціальної політики України від 04.12.2017 № 1917.

З такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки Наказ Міністерства соціальної політики України від 04.12.2017 № 1917 набув чинності 29.12.2017 - в день його опублікування в Офіційному віснику України (№ 102, стор. 287, стаття 3162, код акта 88436/2017).

Отже, станом на час проведення вказаної перевірки позивача, складання Акту перевірки, внесення оскаржуваного припису та прийняття оскаржуваної постанови, а саме 06.12.2017, Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції з питань праці та її територіальних органів був чинним.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем порядку розгляду справи про накладення штрафу, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач посилається на те, що відповідачем не дотримано вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, оскільки повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу 19.12.2017 отримано позивачем лише 18.12.2017, отже, з порушенням строку, встановленого пунктом 6 зазначеного Порядку.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Згідно пункту 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (пункт 6 Порядку № 509).

З урахуванням того, що повідомлення ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» про розгляд справи про накладення штрафу №4.3/4/13279 датоване 15.12.2017 (а.с. 54), суд погоджується із доводами позивача про порушення відповідачем вимог пункт 6 Порядку № 509.

Проте, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку із таким порушенням відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Так, позивач не заперечував отримання повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу до дати засідання, а саме - 18.12.2017.

При цьому, позивач не скористався правом звернення до відповідача із обґрунтованим клопотанням про відкладення її розгляду, передбаченим пунктом 5 Порядку № 509, зокрема, засобами телефонного зв'язку, що підтверджено представниками сторін у ході розгляду справи.

Крім того, доводи позивача про протиправність прийнятої на засіданні 19.12.2018 постанови про накладення штрафу не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної адміністративної справи.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав. Натомість, відповідачем доведено суду правомірність та законність оскаржуваних рішень.

Враховуючи викладене, адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 05 березня 2018 р.