Справа № 826/4971/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4971/17 Суддя першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесис» на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесис» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ТОВ «Тесис» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені від 26 грудня 2016 року № .

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що відповідач не врахував своєчасної сплати єдиного внеску згідно з платіжними дорученнями № 694 від 26 травня 2016 року та № 825 від 29 червня 2016 року. Також заявник зазначає, що відповідач не виконав вимогу суду про надання акту звірки розрахунків по сплаті єдиного внеску.

ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що підставою для прийняття рішення від 26 грудня 2016 року № стало те, що позивач протягом тривалого часу (з 21 серпня 2013 року по 12 жовтня 2016 року) несвоєчасно сплачує страхові внески.

Під час судового засідання представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Тесис» задовольнити частково, постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд встановив, що рішенням ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 26 грудня 2016 року № ТОВ «Тесис» були нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 361106 грн.98 коп. та пеня у розмірі 348899 грн. 02 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням податкового органу, ТОВ «Тесис» звернулося до суду з позовом про його скасування.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Тесис», суд першої інстанції виходив з того, що позивач систематично сплачував єдиний внесок із порушенням встановленого стоку, у зв'язку з чим штрафні (фінансові) санкції та пеня були нараховані правомірно.

Колегія суддів не у повному обсязі погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням платниками єдиного внеску вимог зазначеного Закону були покладені на органи доходів і зборів з 11 серпня 2013 року - набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи».

Згідно з рішенням від 26 грудня 2016 року № підставою для нарахування штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», став висновок податкового органу про те, що ТОВ «Тесис» у період з 01 жовтня 2013 року по 12 жовтня 2016 року сплачувало єдиний внесок з порушенням встановленого строку.

За період з 01 жовтня 2013 року по 23 грудня 2014 року позивачу були нараховані у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум, а за період з 19 січня 2015 року по 12 жовтня 2016 року - 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. Розмір штрафної (фінансової) санкції змінився у зв'язку із внесенням змін до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці».

Положення ч. 10 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які передбачають, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу, у період з 01 жовтня 2013 року по 12 жовтня 2016 року залишалися незмінними.

ТОВ «Тесис» вважає рішення від 26 грудня 2016 року № незаконним та просить його скасувати з тих підстав, що ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві не врахувала своєчасного перерахування єдиного внеску у розмірі 41430 грн. 00 коп.: згідно з платіжним дорученням № 694 від 26 травня 2016 року на суму 27930 грн. 00 коп. та згідно з платіжним дорученням № 825 від 29 червня 2016 року на суму 13500 грн. 00 коп.

До матеріалів справи приєднані копії платіжних доручень № 694 від 26 травня 2016 року та № 825 від 29 червня 2016 року, згідно яких ТОВ «Піллар» сплатило кошти на рахунок ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві на загальну суму 41430 грн. 00 коп. У призначенні платежу було зазначено, що зазначені кошти сплачуються у якості єдиного внеску за лютий-березень 2016 року та за квітень-червень 2016 року від імені та за дорученням ТОВ «Тесис».

Зазначені кошти були помилково зараховані податковим органом як сплата єдиного внеску ТОВ «Піллар», а не ТОВ «Тесис».

Листом від 05 жовтня 2016 року № 210 позивач звернувся до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві із проханням зарахувати кошти, сплачені, зокрема за платіжними дорученнями № 694 від 26 травня 2016 року та № 825 від 29 червня 2016 року, як оплату єдиного внеску саме ТОВ «Тесис». Вказаний лист відповідач отримав 06 жовтня 2016 року. Зарахування коштів у розмірі 41430 грн. 00 коп. в рахунок сплати єдиного внеску саме позивачем, а не ТОВ «Піллар» було здійснене 12 жовтня 2016 року, що підтверджується даними інформаційної системи ТОВ «Тесис» (том 1, зворотній бік а.с. 114).

У відповідності до пп. 1 п. 10 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Згідно з платіжними дорученнями № 694 та № 825 кошти у розмірі 41430 грн. 00 коп., як оплата єдиного внеску ТОВ «Тесис», були списані з рахунків ТОВ «Піллар» 26 травня 2016 року та 29 червня 2016 року відповідно.

Разом з тим, під час нарахування штрафних санкцій та пені відповідач виходив з того, що кошти в розмірі 41430 грн. 00 коп. були сплачені 12 жовтня 2016 року, а не 26 травня 2016 року та 29 червня 2016 року, що призвело до необґрунтованого збільшення кількості днів прострочення платежів та неправомірного нарахування ТОВ «Тесис» частини штрафних (фінансових) санкцій та пені.

Положеннями пп. 2 п. 2 розділу VII «Фінансові санкції» Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказ Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція) розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Із приєднаних до матеріалів даної справи таблиць, які, за твердженням представника відповідача, є даними інформаційної системи органу доходів і зборів, неможливо встановити розмір штрафних (фінансових) санкцій та пені, які були необґрунтовано нараховані ТОВ «Тесис» у зв'язку із зарахуванням сплати коштів у розмірі 41430 грн. 00 коп. 12 жовтня 2016 року, а не 26 травня 2016 року та 29 червня 2016 року. Розрахунок, який відповідач надав на виконання вимог апеляційного суду, також не дає можливості визначити розмір необґрунтовано нарахованих штрафних (фінансових) санкцій та пені.

З огляду на викладене та враховуючи, що в основу розрахунків штрафних (фінансових) санкцій та пені покладені невірні дані щодо дат сплати частини єдиного внеску, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення від 26 грудня 2016 року № у повному обсязі.

Також колегія суддів звертає увагу на положення ч. 16 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно якої строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Відтак, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві не позбавлена можливості нарахувати ТОВ «Тесис» штрафні (фінансові) санкції та пеню без допущення порушень, які встановлені судом під час розгляду та вирішення даної справи.

У поясненнях до апеляційної скарги від 20 січня 2018 року представник позивача навела нову підставу позову та зазначила, що рішення від 26 грудня 2016 року № є незаконним, оскільки відповідач неправомірно нарахував штрафні (фінансові) санкції та пеню за періоди, в яких змінював призначення платежів, що здійснювало ТОВ «Тесис» з метою оплати поточних зобов'язань та зараховував їх в рахунок погашення заборгованості зі сплати єдиного внеску та штрафних санкцій. Такий висновок був обґрунтований із посиланням на п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 10 розділу VII «Перехідні положення» КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відтак, положення п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України не регулюють правовідносини, що склалися між сторонами даної справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ТОВ «Тесис» є частково обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 07 грудня 2017 року та є підставами для її скасування.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Тесис» задовольнити частково, постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесис» - задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесис» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені від 26 грудня 2016 року № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесис» судовий збір, сплачений за подачу адміністративного позову у розмірі 12251 (дванадцять тисяч двісті п'ятдесят одна) грн. 00 коп. та судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги у розмірі 13476 (тринадцять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 11 (одинадцять) коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 06 березня 2018 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Кузьмишина О.М.

Файдюк В.В.