Справа № 822/40/18
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/40/18
РІШЕННЯ

іменем України

07 березня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекції України , Державної аудиторської служби України , Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій неправомірними, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції України, Державної аудиторської служби України, Західного офісу Держаудитслужби в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати наказ №32-о від 04.12.2017 р. "Про звільнення ОСОБА_1М." Державної фінансової інспекції України;

Визнати неправомірними дії Державної аудиторської служби України та Західного офісу Держаудитслужби щодо незапропонування ОСОБА_1 всіх рівнозначних та нищестоящих посад відповідно до його кваліфікації, в тому числі посади начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області;

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

А також, просить у разі задоволення позову, допустити негайне виконання ухваленого рішення до негайного виконання та зобов'язати Відповідачів, в разі задоволення позову, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працював начальником Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, виконуючи службові обов'язки державного службовця на високому професійному рівні. Будь-яких правомірно обґрунтованих дисциплінарних стягнень не мав.

Позивач зазначив, що Державною фінансовою інспекцією України видано наказ №32-о від 04.12.2017 "Про звільнення ОСОБА_1М.", відповідно до якого припинено державну службу та звільнено з 04.12.2017, ОСОБА_1 із займаної посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Вважає такий наказ протиправним та таким що порушує його законні права. В зв'язку із чим змушений звернутись до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав.

Від представника Державної фінансової інспекції України на адресу суду 30 січня 2018 року надійшов відзив на позовну заяву в якому, останній зазначає, що вимоги позивача вважає необґрунтованими та безпідставними оскільки зважаючи на припинення Державної фінансової інспекції (надалі ДФІ) в Хмельницькій області як юридичної особи публічного права та відсутність у зв'язку із цим можливості пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби або іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі. Також представник відповідача вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення його на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області не мають жодних правових підстав, оскільки позивач не обіймав цю посаду, і вона не є рівнозначною посаді начальника Держфінінспекції в Хмельницькій області, з якої його було звільнено.

Тому на підставі зазначеного просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

На адресу суду від представника Західного офісу Держаудитслужби 30 січня 2018 року надійшов відзив на позовну заяву згідно якого останній не погоджується з наведеними позивачем фактами в позовній заяві оскільки на дату поновлення позивача 21.07.2017 так і на дату звільнення 04.12.2017 посада начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області не була вакантною, та відповідно не могла бути запропонована ОСОБА_1

При цьому, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 до звільнення займав посаду начальника Держфінінспекції в Хмельницькій області і жодного дня не займав посади начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Тому відповідач вважає, що у Західного офісу Держаудитслужби відсутні законні підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від представника Західного офісу Держаудитслужби 30 січня 2018 року надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №822/40/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекції України, Державної аудиторської служби України, Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій неправомірними, поновлення на посаді, відповідно до якого просив на підставі п.5 ч.2 ст.236 КАС України зупинити провадження у даній справі в частині позовної вимоги "не запропонування ОСОБА_1 всіх рівнозначних та вищестоящих посад відповідно до його кваліфікації до винесення кінцевого рішення по двох справах №№ К/800/9933/17, К/800/39365/17.

Ухвалою суду від 01 лютого 2018 року клопотання представника Західного офісу Держаудитслужби про зупинення провадження в адміністративній справі №822/40/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекції України, Державної аудиторської служби України, Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій неправомірними, поновлення на посаді - залишено без задоволення.

Від позивача на адресу суду 06.02.2018 надійшли відповіді на відзив в яких позивач стверджує, що законодавством передбачено обов'язок роботодавця перевести працівника до новоствореної установи на посаду, яка по своїх посадових обов'язках та повноваженнях є найбільш наближеною до тієї, яку ОСОБА_1 обіймав до реорганізації.

Позивач вважає, що до Держаудитслужби України, як до правонаступника Держфінінспекції України перейшли усі зобов'язання роботодавця щодо його працевлаштування та наближеній до його попередньої посади, а саме : на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, оскільки принцип правонаступництва у трудових відносинах при реорганізації юридичної особи включає в себе і принцип правонаступництва посад. А оскільки, на даний час, згідно оспорюваного наказу ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Держфінінспекції в Хмельницькій області , а Держфінінспекцію в Хмельницькій області припинено як юридичну особу, єдиним способом відновлення його порушених трудових прав є поновлення його на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

При цьому, твердження Держфінінспекції про відсутність правових підстав для поновлення його на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області є безпідставними, оскільки в зв'язку з припиненням ДФІ в Хмельницькій області, належним способом захисту прав ОСОБА_1 є поновлення його на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, так як вказана посада по своїх посадових обов'язках та повноваженнях є найбільш наближеною до тієї, яку позивач обіймав до реорганізації.

На підставі викладеного вище позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

На адресу суду 13.02.2018 від представника Західного офісу Держаудитслужби надійшло клопотання про вжиття заходів щодо вирішення питання про правомірність залучення Західного офісу Держаудитслужби у якості відповідача у адміністартивній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекції України, Державної аудиторської служби України, Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій неправомірними, поновлення на посаді.

Суд, встановивши, що подане заявником клопотання не відповідає вимогам ст.167 КАС України, тому ухвалою від 15.02.2018 повернув його заявнику без розгляду.

Дослідивши позовну заяву, відзиви на позовну заяву, відповіді на відзиви, належні та допустимі докази, які містяться в матеріалах справи, в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 1999 року працював в органах, які забезпечують формування і реалізують державну політику у сфері державного фінансового контролю та поширюють свою юрисдикцію на територію Хмельницької області, а саме - Контрольно-ревізійному управлінні в Хмельницькій області, Державній фінансовій інспекції в Хмельницькій області.

На підставі постанов Кабінету ОСОБА_2 України від 06 квітня 2016 року №266 "Про утворенні міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби", від 16 березня 2016 року №169 "Про внесення зміни у додаток І до постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 5 квітні 2014 року №85" та наказу Державної фінансової інспекції України від 16 травня 2016 року №94 "Про проведення реорганізації Держфінінснекції в областях та місті Києві" здійснюється реорганізація Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області шляхом приєднання її до новоутвореного органу - Західного офісу Держаудитслужби структурним підрозділом якого є управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області без права юридичної особи.

Наказом Західного офісу Держаудитслужби від 19 серпня 2016 року №1 "Про введення в дію структури та штатного розпису Західного офісу Держаудитслужби" у вказаному управлінні Західного офісу в області серед інших посад передбачено посаду начальника управління.

Враховуючи наявність вказаної посади начальника управління, Позивачу, як колишньому начальнику Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, було надіслано повідомлення головою комісії з реорганізації Держфінінспекції ОСОБА_3 про зміну істотних умов держслужби у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників та одночасно запропоновано лише посаду начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв'язку управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, з яким Позивач ознайомився 22.09.2016.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не було запропоновано всіх вакантних посад відповідно до його кваліфікації та досвіду, він не погодився із вказаним повідомленням та оскаржив дії Відповідачів до Хмельницького окружного адміністративного суду України.

Суд 27 грудня 2016 року прийняв постанову по справі №822/2204/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної аудиторської служби України, Західного офісу Держаудитслужби, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов'язання вчинити дії, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017, якою суд визнав протиправними дії Державної аудиторської служби України та Західного офісу Держаудитслужби щодо пропонування ОСОБА_1 лише посади начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв'язку управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області та зобов'язав Державну аудиторську службу України та Західний офіс Держаудитслужби вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області згідно Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року.

Державною фінансовою інспекцією України видано накази від 02.06.2017 №21-0 "Про звільнення ОСОБА_1М." та від 06.06.2017 №23-0 "Про внесення змін до наказу Держфінінспекції від 02.06.2017 №21-о".

Згідно вказаних вище наказів позивача звільнено із займаної посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області відповідно до ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" та п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України, у перший день виходу на роботу після тимчасової непрацездатності.

Державною фінансовою інспекцією України видано наказ від 21.07.2017 №28-о "Про звільнення ОСОБА_1М.", згідно якого припинено державну службу та звільнено 21.07.2017 ОСОБА_1 із займаної посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області відповідно до ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Не погодившись з вказаними наказами позивач вважаючи їх неправомірними, оскільки вчинені з грубим порушенням трудових прав та Закону України "Про державну службу", КЗпП України, оскаржив їх до суду.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року у справі №822/2350/17 визнано протиправними та скасовано накази №21-о від 02.06.2017 "Про звільнення ОСОБА_1" Державної фінансової інспекції України, №23-о від 06.06.2017 року "Про внесення змін до наказу Держфінінспекції від 02.06.2017 року №21-о" Державної фінансової інспекції України, №28-о від 21.07.2017 року "Про звільнення ОСОБА_1" Державної фінансової інспекції України та зобов'язано поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області з 21 липня 2017 року. Постанову в частині поновлення на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області звернути до негайного виконання. Зобов'язано Державну фінансову інспекцію України протягом десяти днів з моменту набрання даним судовим рішенням законної сили подати суду звіт про його виконання.

Дана постанова залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 р. у справі №822/2350/17.

Суд встановив, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.01.2018 року Держфінінспекцію в Хмельницькій області припинено 12.09.2017 за рішенням засновників.

Разом з тим, позивач вважає, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду в справі №822/2350/17, якою його поновлено на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області прийнята 07.09.2017, тобто в період коли Держфінінспекцію в Хмельницькій області ще не було припинено. Однак, вказана постанова Хмельницького окружного адміністративного суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області підлягала негайному виконанню.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний був поновити його на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області 07.09.2017, яка на той момент не була припинена. Однак, в порушення його трудових прав та на порушення постанови Хмельницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 умисно не було поновлено на посаді, що на думку позивача свідчить по умисне невиконання відповідачем рішення суду.

Державною фінансовою інспекцією України, 04.12.2017 року виданий наказ №31-о "Про поновлення ОСОБА_1М.", яким позивача поновлено на посаді начальника Держфінінспекції в Хмельницькій області з 21.07.2017.

З огляду на припинення Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області як юридичної особи публічного права та відсутністю у зв'язку з цим можливості пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби або іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі, відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" Наказом Державної фінансової інспекції України від 04.12.2017 №32-о "Про звільнення ОСОБА_1М." припинено державну службу та звільнено 04.12.2017 ОСОБА_1 з посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Позивач не погоджуючись з вказаним вище наказом про звільнення та наголошуючи на тому, що ОСОБА_1, не було запропоновано всіх вакантних посад, в тому числі посаду начальника управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, яка є рівнозначною посаді яку він обіймав до звільнення, в порядку переведення в зв'язку з реорганізацією звернувся до суду для захисту його порушених прав, вважає наказ "Про звільнення ОСОБА_1М." від 04.12.2017 №32-о протиправним та просить його скасувати.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України "Про державну службу", №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон №889-VIII).

Згідно п.7 ч.1 ст.4 Закону №889-VIII, державна служба здійснюється, зокрема, з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборони всіх форм та проявів дискримінації, відсутності необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 статті 21 КЗпП встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП зазначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Так, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок роботодавця чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

При цьому, роботодавець є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому усі наявні вакансії, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Одночасно з цим, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15.

Суд звертає увагу відповідачів на те, що ДФІ в Хмельницькій області було припинено 12.09.2017, при цьому постанова Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №822/2350/17, якою ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника ДФІ у Хмельницькій області постановлено 07.09.2017, а саме : у період до моменту припинення ДФІ у Хмельницькій області.

Одночасно з цим, відповідач вчинив дії, щодо виконання постанови у справі №822/2350/17 стосовно поновлення ОСОБА_1 лише 04.12.2017, лише після того як було припинено ДФІ у Хмельницькій області.

Суд критично оцінює бездіяльність щодо не поновлення позивача з наступного дня після прийняття постанови у справі №822/2350/17, оскільки вказана постанова Хмельницького окружного адміністративного суду в частині поновлення ОСОБА_1 підлягала негайному виконанню.

З підстав припинення ДФІ в Хмельницькій області як юридичної особи публічного права та відсутність у зв'язку із цим можливості пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби або іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі, наказом Держфінінспекції України від 04.12.2017 №32-о позивача звільнено з займаної посади відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII.

Згідно п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9, від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше) дія трудового договору працівника продовжується (частина 3 статті 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Лише скорочення чисельності чи штату працівників під час проведення реорганізації установи, що поєднується з неможливістю переведення працівника за його згодою на іншу роботу, є підставою для звільнення працівника за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 17.10.2011 (справа № 2а-237а11), від 28.10.2014 (справа №21-484а14), від 19.01.2016 (справа №21-2225а15), відповідно до якої встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 40, частин 1 та 3 статті 49-2 КЗпП власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи.

При цьому, власник або уповноважений ним орган вживає заходів до переведення працівника за його згодою на посаду, що відповідає його кваліфікації, а за відсутності такої посади на іншу роботу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 01.10.2013 року (справа № 21-319а13), від 10.03.2015 року (справа № 21-52а15).

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку, що наказ Державної фінансової інспекції України №32-о від 04.12.2017 "Про звільнення ОСОБА_1М." є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що на підставі постанов Кабінету ОСОБА_2 України від 06 квітня 2016 року №266 "Про утворенні міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби", від 16 березня 2016 року №169 "Про внесення зміни у додаток І до постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 5 квітні 2014 року №85" та наказу Державної фінансової інспекції України від 16 травня 2016 року №94 "Про проведення реорганізації Держфінінснекції в областях та місті Києві" реорганізовано Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області шляхом приєднання її до новоутвореного органу - Західного офісу Держаудитслужби структурним підрозділом якого є управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області без права юридичної особи.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.09.2017 у справі №822/2350/17 встановлено, що Наказом Західного офісу Держаудитслужби від 19 серпня 2016 року №1 "Про введення в дію структури та штатного розпису Західного офісу Держаудитслужби" у вказаному управлінні Західного офісу в області серед інших посад передбачено посаду начальника управління.

Суд вважає, що до Держаудитслужби України, як до правонаступника Держфінінспекції України перейшли усі зобов'язання роботодавця щодо працевлаштування позивача на найбільш наближеній посаді яку обіймав до моменту звільнення позивач, а саме: посади начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, так як принцип правонаступництва у трудових відносинах при реорганізації юридичної особи включає в себе також принцип правонаступництва посад.

А тому, враховуючи той факт, що позивача звільнено з посади начальника Держфінінспекції в Хмельницькій області, а Держфінінспекцію в Хмельницькій області припинено як юридичну особу, суд вважає, що єдиним способом відновлення порушених трудових прав позивача є поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Суд критично оцінює твердження Держфінінспекції про відсутність правових підстав для поновлення позивача на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, оскільки в зв'язку з припиненням ДФІ в Хмельницькій області вказана вище посада по посадових обов'язках та повноваженнях є найбільш наближеною до тієї, яку позивач обіймав до реорганізації Держфінінспекції в Хмельницькій області.

Одночасно з цим, враховуючи постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.12.2017 №822/2204/16, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного окружного адміністративного суду від 14.03.2017, Державну аудиторську службу України та Західний офіс Держаудитслужби зобов'язано вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області згідно Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10 грудня 2015 року.

При цьому, згідно мотивувальної частини ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 встановлено, що на час повідомлення позивача про зміну істотних умов служби окрім посади начальника відділу контролю у галузі ЖКГ, інфраструктури та зв'язку управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області вакантними були й інші посади, в тому числі посада начальника управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Також вказаною вище постановою суду першої інстанції по справі №822/2204/16, встановлено, що пропонуючи позивачу, в зв'язку з реорганізацією, посаду начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв'язку управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, відповідачами не порушено вимоги щодо рівнозначності посад, але у відповідності до наявної в матеріалах справи структури Західного офісу Держаудитслужби, затвердженої наказом в.о. начальника Західного офісу Держаудитслужби, начальник відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв'язку управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області перебуває у прямому підпорядкуванні керівника вказаного органу - начальника управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

При цьому, у вказаній вище постанові судом встановлено, що кваліфікація позивача є достатньою для переведення на посаду начальника управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Руотоло проти Італії" (Ruotolo v. Italy), від 27 лютого 1992 року зазначив, що особлива сумлінність є необхідною при розгляді трудових спорів.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що дії Державної аудиторської служби України та Західного офісу Держаудитслужби щодо не запропонування ОСОБА_1 всіх рівнозначних та нищестоящих посад відповідно до його кваліфікації, в тому числі посади начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області є протиправними.

Представником позивача 13.02.2018 заявлено клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ДФІ України, Державної аудиторської служби України, Західного офісу Держаудитслужби на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19000,00 грн.. Вказана сума підтверджується наявним у справі квитанцією №691310035 від 13.02.2018 року про плату за юридичні послуги, правову допомогу на рахунок ФОП ОСОБА_5 від ОСОБА_1

Згідно статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями ч.4 ст.134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд встановив, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 19000,00 грн. представником позивача надано:

- договір про надання правової допомоги від 03.01.2018;

- акт про надання юридичних послуг та виконання робіт;

- рахунок на оплату №1/02 від 13.02.2018 на суму 19000,00 грн.;

- квитанція №691310035 від 13.02.2018 року про плату за юридичні послуги, правову допомогу на рахунок ФОП ОСОБА_5 від ОСОБА_1М;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім'я ОСОБА_5;

Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат містить акт від 13.02.2018 року надання юридичних послуг та виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 03.01.2018 на загальну суму 19000 грн.

Відповідно до вказаного акту адвокатом надані наступні послуги та виконані роботи на загальну суму 19000 грн.:

1) укладення договору про надання правової допомоги - 30 хв.;

2) усні консультації - 02 год.30 хв.;

3) збір та аналіз необхідних документів для підготовки позовної заяви, виготовлення копій документів - 2 год.00 хв.;

4) аналіз законодавства та позицій Вищого адміністративного суду України, Верховного суду, суду по правам людини - 3 год. 30 хв.;

5) формування стратегії у справі, обґрунтування правової позиції - 02 год. 00 хв.;

6) підготовка (написання) позовної заяви та надання Замовнику для подачі до суду - 03 год. 30 хв.

7) вивчення, аналіз підготовка та подача до суду відповіді на відзив Західного офісу Держаудитслужби та доданих документів - 03 год. 00 хв.;

8) вивчення, аналіз підготовка та подача до суду відповіді на відзив Державної фінансової інспекції України та доданих документів - 03 год. 00 хв.;

При цьому, вартість однієї години юридичних послуг (виконаних робіт), зазначених в п.2 даного ОСОБА_5 становить 950,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно ч.4 ст.138 КАС України, граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом ОСОБА_2 України.

Відповідно до Постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 27 квітня 2006 р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", компенсація в адміністративних справах за втрачений заробіток - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові у зв'язку з явкою до суду, граничний розмір її обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 8 лютого 1995 р. N 100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи те, що вказана адміністративна справа призначена в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та розглянута за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст.262 КАС України, при цьому судові засідання не призначались, а також у постанові КМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" не передбачено компенсації витрат за послуги зазначені у акті виконаних робіт, тому суд вважає, що заявлене клопотання представника позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ДФІ України, Державної аудиторської служби України, Західного офісу Держаудитслужби на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19000,00 грн. не підлягає задоволенню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_2 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та письмових доказів по справі, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому їх необхідно задовольнити.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно ч.2, 3 ст.382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Враховуючи положення статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Одночасно з цим, згідно ч.7 ст.235 КЗпП, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі п.3 ч.1 ст.371 КАС України, рішення в частині поновлення ОСОБА_1, на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, необхідно допустити до негайного виконання.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються.

Керуючись статтями 6, 72-77, 138, 139, 235, 244, 246, 250, 255, 295, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (29000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) до Державної фінансової інспекції України (04070, м.Київ, вул.П.Сагайдачного, 4, ідентифікаційний код - 37393358), Державної аудиторської служби України (04070, м.Київ, вул.П.Сагайдачного, 4, ідентифікаційний код - 40165856), Західного офісу Держаудитслужби (79007, м.Львів, вул.Костюшка, 8, ідентифікаційний код - 40479801) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій неправомірними, поновлення на посаді - задовольнити.

Визнати протиправними дії Державної аудиторської служби України та Західного офісу Держаудитслужби щодо не запропонування ОСОБА_1 всіх рівнозначних та нищестоящих посад відповідно до його кваліфікації, в тому числі посади начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фінансової інспекції України №32-о від 04.12.2017 р. "Про звільнення ОСОБА_1М.".

Поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області підлягає негайному виконанню.

Зобов'язати Державну аудиторську службу України подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з його підписання.

Головуючий суддя ОСОБА_6