Справа № 815/6105/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6105/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Таламус ЛТД до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_1 від 09.11.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Таламус ЛТД до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_1 від 09.11.2017 року.

Ухвалою від 27.11.2017 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі.

06.12.2017 року (вх. № 33685/17) представником відповідача подано до канцелярії суду клопотання про зупинення провадження по справі для надання можливості представнику ознайомитись з матеріалами справи.

07.12.2017 року (вх. № 33806/17) представником позивача подано до канцелярії суду клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 07.12.2017 року Одеським окружним адміністративним судом клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі для надання додаткових доказів та ознайомлення з матеріалами справи задоволено. Провадження у справі зупинено до 21.12.2017 року.

14.12.2017 року (вх. № 35054/17) представником відповідача подано до канцелярії суду письмові заперечення на адміністративний позов.

21.12.2017 року (вх. № 35618/17) представником відповідача подано до канцелярії суду заяву, у якій просив суд вважати письмові заперечення на адміністративний позов (вх. № 35054/17 від 14.12.2017 р.), відзивом на адміністративний позов.

21.12.2017 року провадження по справі № 815/6105/17 поновлено.

Ухвалою від 21.12.2017 року Одеським окружним адміністративним суд розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження.

27.12.2017 року (вх. № 36055/17) представником позивача подано до канцелярії суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

27.12.2017 року (вх. № 36101/17) представником відповідача подано до канцелярії суду заяву з процесуальних питань.

04.01.2018 року (вх. № 213/18) представником позивача подано до канцелярії суду відповідь на відзив на адміністративний позов.

29.01.2018 року (вх. № 2387/18) представником відповідача подано до канцелярії суду заяву про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

Ухвалою від 30.01.2018 року Одеським окружним адміністративним судом закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 12.02.2018 року о 10 год. 20 хв.

31.01.2018 року (вх. № 2748/18) представником позивача подано до канцелярії суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

20.02.2018 року (вх. № 4918/18) представником позивача подано до канцелярії суду клопотання про отримання технічного запису судового засідання.

21.02.2018 року (вх. № 5087/18) представником позивача подано до канцелярії суду клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, які було витребувано судом після надання усних пояснень учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності ТОВ «Таламус ЛТД» у періоді, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов'язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству. Так, позивач вказав, що має в наявності всі первинні документи, що відповідно ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підтверджують здійснення господарських операцій з його контрагентами, що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зокрема зазначено, що акт документальної перевірки № 98/28-10-49-14/20936229 від 19.10.2017 року не є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань правомірності нарахування суми відємного значення за липень 2017 року. Крім того, на думку позивача порушення з боку відповідача полягає в тому, що заявивши в якості мети перевірки зясування «… питань достовірності відображення відємного значення податку на додану вартість за липень 2017 року», результати перевірки, оформлені актом від 19.10.2017 року, були використані для прийняття податкового повідомлення-рішення за формою «В1» для зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, тоді як за підсумками акту перевірки з зазначеною вище метою, мало би прийматися податкове повідомлення-рішення за формою «В4» (зменшення розміру відємного значення суми ПДВ).

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у запереченнях на адміністративний позов (т.1, а.с. 87-95), в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що при складанні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зокрема посилаючись на акт проведеної перевірки, а первинні документи під час здійснення перевірки надані не у повному обсязі та мають неточності.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ТОВ «Таламус ЛТД» Одеському окружному адміністративному суду.

Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 п. 82.2 ст. 82 ПК України, наказу Офісу великих платників податків ДФС від 19.09.2017 року № 2062 «Про організацію проведення документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «Таламус ЛТД» () (т.1, а.с. 54), направлень на перевірку від 20.09.2017 року №№ 271, 272 проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «Таламус ЛТД» (), з питань достовірності відображення відємного значення податку на додану вартість за липень 2017 року.

За наслідками перевірки складено акт № 98/28-10-49-14/20936229 від 19.10.2017р. (т.1, а.с. 22-47), відповідно до висновків якого встановлено порушення, зокрема:

п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187, п. 189.1 ст. 189, п. 189, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено відємне значення рядка 19 «Відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту липня 2017 року з податку на додану вартість на загальну суму 2487026,07 грн., що призвело до завищення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за липень 2017 року на загальну суму 2487026,07 грн.

За результатами перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України прийнято податкове повідомлення-рішення форми В1 від 09.11.2017 року № НОМЕР_1, яким ТОВ «Таламус ЛТД» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 2 487 026 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 243 513 грн. (т.1, а.с. 11).

Позивач, не погоджуючись з зазначеним рішенням контролюючого органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить його скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від'ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від'ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. Гривень.

Відповідно п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови предявлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Статтею 81 ПК України закріплені умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як вбачається з акту перевірки, копію наказу органу ДФС від 19.09.2017 року № 2062 «Про проведення виїзної позапланової перевірки ТОВ «Таламус ЛТД» та направлень на перевірку від 20.09.2017 року №№ 271, 272 було вручено 21.09.2017 року під розписку головному бухгалтеру ТОВ «Таламус ЛТД» ОСОБА_4.

Серед іншого, за результатами проведеного аналізу податкової звітності та інформаційних баз даних встановлено, що ТОВ «Таламус ЛТД» подано декларацію з податку на додану вартість з липня 2017 року від 17.08.2017 року № НОМЕР_2, в якій задекларовано відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у розмірі 4 641 305 грн. (т.2 а.с. 86).

Суд зазначає, згідно правової позиції викладеної Вищим адміністративним судом України в постанові від 27.11.2013 року по справі № К/800/36909/13 та Верховним Судом України в постанові від 24.12.2010 року у справі № 21-25а10, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Таким чином, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про невідповідність акту і повідомлення-рішення меті перевірки.

Відповідно до пп.16.1.12 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний забезпечувати збереження документів, пов'язаних з виконанням податкового обов'язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

За приписами п.200.4 ст. 200 ПК України при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Статтею 2 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Зокрема, ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України№88 від 24.05.1995р., первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

У постанові від 8 вересня 2009 року (додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 р. № 568/11/13-10) Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину. При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак, податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у операціях, що досліджуються; визначити об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв'язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Перевіряючи правомірність прийняття контролючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд виходить з наступного.

Згідно акту перевірки основним видом діяльності ТОВ Таламус ЛТД є: Код КВЕД 25.92 виробництво легких металевих паковань (т.1 а.с. 24-25).

Судом встановлено, що ТОВ «Таламус ЛТД» за перевіряємий період мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Ліга Торг», ТОВ «Ларгон», ТОВ «Профітплюс», стосовно яких у податкового органу виникли зауваження.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ «Ліга Торг» є: Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. (т.2 а.с. 52-57).

Так, ТОВ «Таламус ЛТД» виписано на ТОВ «Ліга Торг» податкову накладну № 99 від 20.07.2017 року на загальну суму 1 127 628 грн., в т.ч. ПДВ 187 938 грн., номенклатура кришка 1-82 (т.1 а.с. 186).

Податок на додану вартість згідно з виданої податкової накладної включено ТОВ «Таламус ЛТД» до складу податкових зобовязань Декларації з податку на додану варстість протягом липня 2017 року в сумі 187938 грн.

Договір між ТОВ «Таламус ЛТД» та ТОВ «Ліга Торг» на здійснення господарської діяльності (будь-то купівлі-продажу, поставки та ін.), як до перевірки так і до суду надано не було.

Судом досліджено надані позивачем докази на підтвердження здійснення господарської діяльності між ТОВ «Таламус ЛТД» та ТОВ «Ліга Торг», а саме: податкову накладну (т.1 а.с. 186), виписку по рахунку (т.1 а.с. 187), довіреність № 39 (т.1 а.с. 188), накладну № 101 від 24.07.2017 року (т.1 а.с. 189), товаро-транспортну накладну № 101 від 24.07.2017 року (т.1 а.с. 190), відомості про вантаж (т.1 а.с. 191), свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (т.1 а.с. 192), паспорт громадянина України (т.1 а.с. 193).

Аналізом інформації з ЄРПН встановлено, що по підприємству ТОВ «Ліга Торг» відбувається «обрив» ланцюга постачання, тобто декларується придбання кришки 1-82 від ТОВ «Таламус ЛТД», а продаж здійснюється іншої різноманітної групи товарів (різноманітні ТМЦ, борошно, консерви рибні), що дає змогу мінімізації податкових зобовязань з ПДВ для СГД реального сектору економіки.

Так, «ТОВ «Ліга Торг» реалізувало товари та надавало послуги, які не придбавалися у ТОВ «Таламус ЛТД».

Таким чином наданими до суду письмовими доказами не підтверджується факт реалізації ТОВ «Таламус ЛТД» кришки 1-82 на адресу ТОВ «Ліга Торг» у липні 2017 року.

Окрім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами, натомість позивачем не підтверджено належним доказами існування такого договору з ТОВ «Ліга Торг».

За таких обставин суд погоджується з позицією відповідача щодо відсутності реальності вчинення господарських операцій по ТОВ «Ліга Торг», а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, тому у ТОВ «Таламус ЛТД», не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Відповідно до наданої до перевірки оборотної сальдової відомості по рахунку 313 у липні 2017 року оплата була проведена в безготівковій формі на розрахунковий рахунок ТОВ «Таламус ЛТД» в сумі 1127628 грн., в тому числі ПДВ 187938 грн. (т.1 а.с. 186).

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України, Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За таких обставин у ТОВ «Таламус ЛТД», на дату зарахування коштів від Покупця згідно з вимогами п. 187.1 ст. 187 ПК України виникають податкові зобовязання на суму 187 938 грн. за липень 2017 року, яка за правилами першої події підлягає відображенню у складі податкових зобовязань по операціях поставки товарів (робіт, послуг) за відповідні періоди, у рядку 1 Декларації ї ПДВ та в реєстрі виданих податкових накладних відповідних періодів.

Враховуючи вищенаведене, на порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПК України ТОВ «Таламус ЛТД» занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість по ТОВ «Ліга Торг» на загальну суму 187 938 грн. за липень 2017 року.

Крім того, як зазначається в акті перевірки, при проведенні аналізу наявної інформації встановлено, що за період липень 2017 року у ТОВ «Ліга Торг» відсутні (або незначна кількість) трудових, матеріальних ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів, що не дає змогу здійснювати даним субєктом господарювання господарської діяльності.

Судом встановлено, що ТОВ «Таламус ЛТД» за період, що перевірявся, мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Ларгон».

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ «Ларгон» є: Код КВЕД 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами (т.2 а.с. 46-51).

Так, ТОВ «Таламус ЛТД» виписано на ТОВ «Ларгон» видаткові та податкові накладні на загальну суму 477 000 грн., в т.ч. ПДВ 79 500 грн., номенклатура кришка 1-82 (т. 1 а.с. 194).

Податок на додану вартість згідно з виданими податковими накладними включено ТОВ «Таламус ЛТД» до складу податкових зобовязань Декларації з податку на додану вартість протягом липня 2017 року в сумі 79 500 грн.

Договір між ТОВ «Таламус ЛТД» та ТОВ «Ларгон» на здійснення господарської діяльності (будь-то купівлі-продажу, поставки та ін.), як до перевірки так і до суду надано не було.

Судом досліджено надані позивачем докази на підтвердження здійснення господарської діяльності між ТОВ «Таламус ЛТД» та ТОВ «Ларгон», а саме: податкову накладну (т.1 а.с. 194), виписку по рахунку (т.1 а.с. 195), довіреність № 51 від 19.07.2017 року (т.1 а.с. 196), заяву (т.1 а.с. 197), накладну № 96 від 20.07.2017 року (т.1 а.с. 198), товаро-транспортну накладну № 96 від 20.07.2017 року (т.1 а.с. 199), відомості про вантаж (т.1 а.с. 200), посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с. 201), витяг № 493 з реєстру платників податку на додану вартість (т.1 а.с. 202).

Відповідно базі АІС «Податковий блок», згідно Єдиного реєстру податкових накладних (Архів електронної звітності) не встановлено взаємовідносини між ТОВ «Ларгон» та ОСОБА_5 у липні 2007 року.

Відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (звіт 1-ДФ), який надавався ТОВ «Ларгон» у 2017 році (лише 1 раз за 2 місяць 2017 року) посадовими особами контролюючого органу, що здійснювали перевірку, не встановлено виплату суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ОСОБА_5.

Аналізом інформації з ЄРПН встановлено, що по підприємству ТОВ «Ларгон» відбувається «обрив» ланцюга постачання, тобто декларується придбання кришки 1-82 від ТОВ «Таламус ЛТД», а продаж здійснюється іншої різноманітної групи товарів (продукти харчування, запчастини, меблі ті інше), що дає змогу мінімізації податкових зобовязань з ПДВ для СГД реального сектору економіки.

Так, ТОВ «Ларгон» реалізовувало товари та надавало послуги, які не придбавалися у ТОВ «Таламус ЛТД».

Таким чином наданими до суду письмовими доказами не підтверджується факт реалізації ТОВ «Таламус ЛТД» кришки 1-82 на адресу «ТОВ Ларгон» у липні 2017 року.

Окрім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами, натомість позивачем не підтверджено належним доказами існування такого договору з ТОВ «Ліга Торг».

За таких обставин суд погоджується з позицією відповідача щодо відсутності реальності вчинення господарських операцій по ТОВ «Ларгон», а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, тому у ТОВ «Таламус ЛТД», не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Відповідно до наданої до перевірки оборотної сальдової відомості по рахунку № 315 у липні 2017 року оплата було проведена в безготівковій формі на розрахунковий рахунок ТОВ «Таламус ЛТД» в сумі 477 000,00 грн., в тому числі ПДВ 79500 грн. (т.1 а.с. 194).

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України, Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За таких обставин у ТОВ «Таламус ЛТД», на дату зарахування коштів від Покупця згідно з вимогами п. 187.1 ст. 187 ПК України виникають податкові зобовязання за липень 2017 року на суму 79 500 грн., яка за правилом першої події підлягає відображенню у складі податкових зобовязань по операціях поставки товарів (робіт, послуг) за відповідні періоди, у рядку 1 Декларації з ПДВ та в реєстрі виданих податкових накладних відповідних періодів.

Крім того, як зазначено в акті перевірки, Офісом великих платників податків ДФС отримано інформацію від 4 відділу МОУ, згідно якої Директор та засновник в одній особі ОСОБА_6 відмовляється від будь яких звязків з підприємством ТОВ «Ларгон».

За таких обставин судом не встановлено факту реалізації ТОВ «Таламус ЛТД» на адресу ТОВ «Ларгон» кришки 1-82 у липні 2017 року.

Серед іншого, при проведення аналізу наявної інформації, контролюючим органом встановлено, що у липні 2017 року ТОВ «Ларгон» відсутні (або незначна кількість трудових, матеріальних ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів, що не дає змогу здійснювати даним субєктом господарської діяльності.

Враховуючи вищезазначене, в порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПК України ТОВ «Таламус ЛТД» занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість по ТОВ «Ларгон» на загальну суму 79500 грн. за липень 2017 року.

Відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника податків. Господарська операція, яка фактично не відбулась спрямована лише на відображення її змісту у первинних документах.

Невідповідність та різноплановість між придбаними та реалізованими товарно-матеріальними цінностями/послугами тобто фактично з придбання одних товарів (робіт послуг) відбувається реалізація товарно-матеріальних цінностей (робіт послуг) невідомого походження що свідчить про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Господарська діяльність вищевказаних контрагентів-покупців має наступні ознаки нереальності здійснення операцій а саме:

відсутній рух активів зобовязань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції;

відсутні фізичні технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій а саме:

платник не знаходиться за місцезнаходженням (фактичне місце ведення діяльності чи розташованого офісу з якого проводиться щоденне керування діяльності юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку) при відсутності кладених договорів оренди інших приміщень,

відсутність реального ланцюга постачання реальність виконання операцій з реалізації ТМЦ ТОВ «Ларгон» за липень 2017 року.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 44.3 ст. 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-ХІV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Під час проведення перевірки, контролюючим органом було надано 2 письмових запити № 33978/10/28-10-49-14 від 21.09.2017 року та № 51730/10/28-10-49-14 від 05.10.2017 року щодо надання первинних документів за період з 01.07.2017 року по 31.07.2017 року по взаємовідносинам з контрагентами-покупцями ТОВ «Ліга Торг», ТОВ «Ларгон», ТОВ «Профітплюс».

Так, ТОВ «Таламус ЛТД» до перевірки не надано:

договори, що стали підставою для взаємовідносин з контрагентами-покупцями,

документи складського обліку (картки складського обліку, акти звірки, інші складські документи),

журнали-ордери, товарні звіти на виготовлену та реалізовану продукцію, сертифікати якості (відповідності) товару,

документів, що підтверджують факт доставки товару на склад покупців, оскільки місце складання видаткової накладної-відсутнє, умови поставки в наданих до перевірки документах не визначено.

Таких документів не надано також у строки, визначені п. 44.6 ст. 44 ПК України.

Так, за приписами п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, суд погоджується з висновком контролюючого органу про нереальність господарських операцій ТОВ «Таламус ЛТД» з ТОВ « Лагрон».

Судом встановлено, що 01.04.2014р. між ТОВ «Таламус ЛТД» (Продавець) та ТОВ «Профітплюс» (Покупець) укладено договір № 006/17 від 15.06.2017 року, відповідно до якого продавець зобовязується продати та відгрузити, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, що передбачені цим договором. (т.1, а.с. 203-204).

На підтвердження факту виконання умов договору № 006/17 від 15.06.2017р. позивачем надано: податкову накладну № 194 (т.1 а.с. 205), виписку по рахунку (т.1 а.с. 206-207), довірчий лист від 03.07.2017 року (т.1 а.с. 208), довіреність № 27 від 30.06.2017 року (т.1 а.с. 209), накладну № 5 від 03.07.2017 року (т.1 а.с. 210-211), товаро-транспортну накладну № 5 від 03.07.2017 року (т.1 а.с. 212), відомості про вантаж (т.1 а.с. 213), товарно-транспортну накладну № 000468 ВІД 03.07.2017 року (т.1 а.с. 214), посвідчення водія (т.1 а.с. 215), акт звірки взаєморозрахунків (т.1 а.с. 216-217), інформаційну довідку (т.1 а.с. 218), розшифровку податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (т.1 а.с. 219-220), Таблицю № 2 (т.1 а.с. 221-224), підсумкову оборотну відомість (т.1 а.с. 224-228), квитанцію № 1 (т.1 а.с. 228-230), детальну інформацію про юридичну особу (т.1 а.с. 231-243), витягів з інтернету (т.1 а.с. 244-249), податкову накладну № 398 (т.2 а.с. 1), виписку по рахунку (т.2 а.с. 2), довіреність № 57 від 17.11.2017 року (т.2 а.с. 3), довірчий лист від 20.11.2017 року (т.2 а.с. 4), накладна № 15 від 20.11.2017 року (т.2 а.с. 5), товаро-транспортну накладну № 15 від 20.11.2017 року (т.2 а.с. 6), відомості про вантаж (т.2 а.с. 7), посвідчення водія (т.2 а.с. 8), накладну № 37 від 10.07.2017 року (т.2 а.с. 152), довіреність № 28 від 04.07.2017 року (т.2 а.с. 153), товаро-транспортну накладну № 37 від 10.07.2017 року (т.2 а.с. 154), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, паспорт (т.2 а.с. 155), накладну № 52 від 11.07.2017 року, довіреність № 31 від 10.07.2017 року (т.2 а.с. 157), товаро-транспортну накладну № 52 від 11.07.2017 року (т.2 а.с. 158), свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.2 а.с. 159), накладну № 22 від 12.07.2017 року (т.2 а.с. 160), довіреність № 071200 від 12.07.2017 року (т.2 а.с. 161), товаро-транспортну накладну № 22 від 12.07.2017 року, відомості про вантаж (т.2 а.с. 162), свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія (т.2 а.с. 163) накладну № 62 від 12.07.2017 року (т.2 а.с. 164), довіреність № 071200 від 12.07.2017 року (т.2 а.с. 165), товаро-транспортну накладну № 62 від 12.07.2017 року, відомості про вантаж (т.2 а.с. 166), свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія (т.2 а.с. 167), накладну № 70 від 17.07.2017 року (т.2 а.с. 168), довіреність № 29 від 04.07.2017 року (т.2 а.с. 169), товаро-транспортну накладну № 70 від 17.07.2017 року, відомість про вантаж (т.2 а.с. 170), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія (т.2 а.с. 171), накладну № 78 від 18.07.2017 року (т.2 а.с. 172), довіреність № 071200 від 17.07.2017 року (т.2 а.с. 173), товаро-транспортну накладну № 78 від 18.07.2017 року, відомості про вантаж (т.2 а.с. 174), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія (т.2 а.с. 175), накладну № 84 від 19.07.2017 року (т.2 а.с. 176), довіреність № 36 від 19.07.2017 року (т.2 а.с. 177), товаро-транспортну накладну № 84 від 19.07.2017 року, відомості про вантаж (т.2 а.с. 178), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія (т.2 а.с. 179), паспорт (т.2 а.с. 180), накладну № 94 від 24.07.2017 року (т.2 а.с. 181), довіреність № 34 від 14.07.2017 року (т.2 а.с. 182), товаро-транспортну накладну № 94 від 20.07.2017 року, відомості про вантаж (т.2 а.с.183), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія (т.2 а.с. 184), накладна № 107 від 24.07.2017 року (т.2 а.с. 185), довіреність № 071256 від 24.07.2017 року (т.2 а.с. 186), товаро-транспортна накладна № 107 від 24.07.2017 року, відомості про вантаж (т.2 а.с. 187), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія (т.2 а.с. 188), накладна № 127 від 28.07.2017 року (т.2 а.с. 189), довіреність № 41 від 27.07.2017 року (т.2 а.с. 190), товаро-транспортну накладну № 127 від 28.07.2017 року, відомості про вантаж (т.2 а.с. 191), паспорт (т.2 а.с. 192-193), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія (т.2 а.с. 194), накладна № 129 від 31.07.2017 року (т.2 а.с. 195), довіреність № 071380 від 31.07.2017 року (т.2 а.с. 196), відомості про вантаж, товаро-транспортна накладна (т.2 а.с. 197), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія (т.2 а.с. 198).

Наявні у позивача первинні документи щодо оспорюваних господарських операцій позивача з ТОВ «Профітплюс» відповідають вимогам ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст.ст. 44, 201 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Як встановлено судом та протилежного не доведено відповідачем, надані ТОВ «Таламус ЛТД» документи, складені за результатами проведених операцій з вищезазначеними контрагентами, містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт поставки товарів.

Видані контрагентом ТОВ «Профітплюс» позивачу податкові накладні не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Реальність господарських операцій між позивачем і його контрагентом ТОВ «Профітплюс»підтверджується договором, податковими накладними, видатковими накладними, видатковими, платіжними дорученнями та виписками з банку. На момент здійснення операцій ТОВ «Профітплюс» було належним чином зареєстроване як юридична особа та мало діюче свідоцтво платника ПДВ.

З позиції оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект форми укладеного правочинну. При цьому, податковий облік формують саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобовязань платника податку.

При цьому «добросовісний платник податків» не може нести відповідальність за неправомірні дії контрагента чи зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на отримання податкової вигоди. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх а також тих доказах, які одержані з дотриманням Закону.

За таких обставин суд приходить до висновку, що порушення податкової дисципліни тягне за собою індивідуальну відповідальність та не може бути наслідком визнання договорів такими, що не відбулись чи нести негативні наслідки для інших учасників.

Вищий адміністративний суд України у справі К/800/40037/15 дійшов висновку, що суд повинен приймати, досліджувати та враховувати при ухваленні рішення всі документи та інші докази подані у справу платником податків.

Суд також вважає за необхідносте дотримуватися позиції, вказаній у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені податковим органом аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами.

Вищий адміністративний суд України неодноразово зазначив у своїх рішеннях, що за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

На думку колегії суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року № 21-737во10), надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що «... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідні положення про податкові штрафи передбачають певні засоби захисту, які ґрунтуються на суб'єктивних ознаках, що вимагає від суду враховувати нюанси і не бути занадто рестриктивним в оцінці кожної конкретної справи щодо наявності в ній підстав для скасування податкового штрафу чи звільнення від його сплати.

При цьому, у судовому засіданні представник позивача пояснив, що не було подано договір між ТОВ «Таламус ЛТД» та ТОВ «Профітплюс» не з вини позивача, а тому, що його контрагент вчасно не повернув підписаний екземпляр договору, проте з метою реалізації його положень було надано і перевіряючим в до суду усі первинні документи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентом ТОВ «Профітплюс» здійснені відповідно до умов чинного законодавства, реальність яких підтверджується належним чином оформленими первинними документами, що містяться в матеріалах справи, а відтак прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним в частині визначення грошового зобовязання на підставі висновків акта перевірки щодо порушення вимог податкового законодавства позивачем в частині господарських відносин з ТОВ «Профітплюс», відтак податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_1 від 09.11.2017 року підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині суми завищення бюджетного відшкодування у розмірі 2 219 588 грн., в частині штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) стосовно взаємовідносин ТОВ «Таламус ЛТД» та ТОВ «Профітплюс» у сумі 1 109 794 грн.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. ОСОБА_4, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 49940,73 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Таламус ЛТД (місцезнаходження: 65098, Одеська обл., місто Одеса, ЗАСТАВА - ІІ, вул. Привозна, будинок 1; ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (місцезнаходження: 04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, будинок 11 Г; ) про скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_1 від 09.11.2017 року - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_1 від 09.11.2017 року в частині суми завищення бюджетного відшкодування у розмірі 2 219 588 грн., в частині штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) стосовно взаємовідносин ТОВ «Таламус ЛТД» та ТОВ «Профітплюс» у сумі 1 109 794 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Таламус ЛТД () судові витрати у розмірі 49940,73 грн. (сорок девять тисяч девятсот сорок грн. 73 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.03.2018 року.

Суддя О.М. Тарасишина

.