Справа № 826/16609/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

21 лютого 2018 року справа №826/16609/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Яцюти М.С. та представників

позивача: ОСОБА_1;

відповідача 1: Скригонюка І.В.;

відповідача 2: не з'явились;

відповідача 3: не з'явились

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
до1. Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач 1, МВС України) 2. Артемівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі по тексту - відповідач 2, Артемівський міський відділ) 3. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі по тексту - відповідач 3, ГУ МВС України в Донецькій області)
про1) визнання незаконним та скасування наказ МВС України №1667 о/с від 26 серпня 2014 року в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України на підставі пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; 2) поновлення на посаді начальника сектору карного розшуку Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району); 3) стягнення з відповідача 1 на користь позивача заробітної плати за період часу з 11 серпня 2014 року по 08 жовтня 2014 року включно, в розмірі 10 760,16 грн.
На підставі частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 лютого 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав незаконності свого звільнення за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, оскільки ОСОБА_1 не вчиняв таких дій, що є підставою для поновлення на посаді, як незаконно звільненого працівника та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу; крім того, позивач зазначає, що після прийняття оскаржуваного наказу він фактично працював до 08 жовтня 2014 року, що є підставою для виплати заробітної плати за цей період.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року, адміністративний позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2017 року №К800/12717/15 попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2017 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Відповідач 1 подав письмове заперечення проти адміністративного позову, у якому зазначив про відповідність оскаржуваного наказу вимогам закону, у зв'язку із виявленням за результатами службового розслідування фактів зникнення спеціальних засобів в Артемівському міському відділі, неналежний контроль за діями підлеглих та порушення положень Інструкції із забезпечення контролю за обліком, зберіганням, видачею й приймання вогнепальної зброї, боєприпасів до неї та спеціальних засобів у чергових частинах органів та підрозділів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Відповідачі 2 і 3 письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надали.

В судовому засіданні 21 лютого 2018 року позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача 1 проти позову заперечив; інші відповідачі своїх представників не направили.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року позов в частині позовних вимог про виплату позивачу грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача 1 всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Наказом МВС України від 26 серпня 2014 року №1667 о/с "По особовому складу" відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) ОСОБА_1, начальника сектору карного розшуку Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС Україні в Донецькій області.

Вказаний наказу прийнято за результатами службового розслідування за фактами порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС Україні в Донецькій області, що відображено у висновку службового розслідування від 11 серпня 2014 року.

У ході службового розслідування встановлено, що вчинки, які дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, вчинено також і позивачем.

Так, у висновку службового розслідування зафіксовано, що у висновку службового розслідування зазначається, що 28 лютого 2014 року в Артемівському міському відділі (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) комісією, до складу якої входив ОСОБА_1, проведено інвентаризацію зброї, боєприпасів та спеціальних засобів, які зберігалися в Артемівському міському відділі, за результатами якої складено інвентаризаційний опис №3.

Однак, після проведення позапланової інвентаризації зброї, боєприпасів та спеціальних засобів, які знаходились в Артемівському міському відділі станом на 05 серпня 2014 року, виявлено відсутність бронежилету "Ескорт-2" - 1 шт., бронежилету "Панцир 3-95 - 2 м" - 1 шт., бронежилетів "Ескорт-3"- 3 шт., бронежилетів "БЗТ-75" - 6 шт., балонів "Кобра" - 48 шт., ПР-73 - 127 шт., виробів БР - 93 шт. та інших спеціальних засобів.

Відповідно до пункту 12.6 Інструкції із забезпечення контролю за обліком, зберіганням, видачею й прийманням вогнепальної зброї, боєприпасів до неї та спеціальних засобів у чергових частинах органів та підрозділів внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 березня 2008 року №141, контроль за наявністю в працівників табельної вогнепальної зброї, боєприпасів та спеціальних засобів, які закріплені на постійне носіння, здійснюється безпосередньо начальником - щотижня під час перебування працівника на службі, про що робиться відповідна відмітка в листі контролю.

Зазначене, на думку відповідачів, вказує на неналежний контроль з боку ОСОБА_1 за діями підлеглих та порушення положень Інструкції із забезпечення контролю за обліком, зберіганням, видачею й приймання вогнепальної зброї, боєприпасів до неї та спеціальних засобів у чергових частинах органів та підрозділів внутрішніх справ, та вказує на скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України вказав "… колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитися із висновком судів, що доказами вчинення дій, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ є виключно обвинувальний вирок суду в кримінальній справі, постанова про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили. Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ є самостійною й спеціальною підставою для звільнення осіб, та за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби, і відповідні факти мають знайти своє підтвердження в ході проведеного службового розслідування, а не встановлені виключно обвинувальним вироком суду в кримінальній справі, постановою про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав або постановою суду в справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили.

Скасовуючи оспорюваний наказ відповідача від 26 серпня 2014 року №1667 о/с та поновлюючи ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді, суд першої інстанції не урахував усіх вимог законодавства, не вказав дати, з якої позивача поновлено на посаді, а зазначивши у резолютивній частині своєї постанови про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, не вказав яким органом має бути здійснена відповідна виплата, а також не визначив період вимушеного прогулу позивача та розмір грошового забезпечення, який підлягає виплаті".

Досліджуючи правомірність звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, Окружний адміністративний суд міста Києва керується наступним.

Відповідно до статті 18 Закону Законом України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Так, порядок та підстави проходження і припинення служби в органах внутрішніх справ регулює Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення про проходження служби).

Пунктом 66 Положення про проходження служби передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень (в тому числі і звільнення), порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з порядком накладання дисциплінарного стягнення, визначеного статтею 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Проте, суд звертає увагу, що у висновку службового розслідування не встановлено обставин вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а лише зазначено про проведення комісією, у тому числі в складі позивача, інвентаризації спеціальних засобів; висновок службового розслідування не містить посилань на те, що ОСОБА_1 або його підлеглим доручено зберігання майна Артемівського міського відділу, нестачу якого виявлено, а також про факти зникнення майна внаслідок порушень, допущених підлеглими позивача або самим позивачем.

Колегія суддів зауважує, що звільнення за пунктом 66 Положення про проходження служби є найсуворішою санкцією відповідальності працівника органів внутрішніх справ і може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання особою своїх обов'язків.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували скоєння ОСОБА_3 вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, наприклад вчинення ним будь-яких дій проти інтересів служби, або дій, які який суперечать покладеним на нього обов'язкам, підривають довіру до нього як носія влади чи що призводять до приниження відповідного органу внутрішніх справ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося за відсутності правових підстав, тому, наказ МВС України від 26 серпня 2014 року №1667 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині поновлення позивача на займаній до звільнення посаді не належить задовольняти оскільки на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника сектору карного розшуку Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) та згідно з наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №354 о/с звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Суд також не погоджується із позовними вимогами про стягнення з відповідача 1 заробітної плати за період з 11 серпня 2014 року по 08 жовтня 2014 року включно, в розмірі 10 760,16 грн., виходячи з того, що у справі відсутні докази, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати заробітної плати з 11 серпня 2014 року по день прийняття оскаржуваного наказу; у справі також не міститься доказів, які б підтверджували, що у період 27 серпня 2014 року по 08 жовтня 2014 року позивач фактично працював на виконував посадові обов'язки; крім того, суд звертає увагу, що МВС України безпосередньо не здійснює позивачу виплату грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність звільнення позивача з органів внутрішніх справ з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (84500, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10; ідентифікаційний код 00032684) від 26 серпня 2014 року №1667 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов