Справа № 173/1413/17(2-а/173/63/2017)
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2018 року

Київ

справа №173/1413/17(2-а/173/63/2017)

адміністративне провадження №К/9901/1008/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Петрюк Т.М. від 20 жовтня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Семененка Я.В., Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю від 30 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії до Кам'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, у якому просить: визнати дії відповідача щодо не призначення йому пенсії за вислугу років протиправними та зобов'язати відповідача провести обчислення та призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 80 відсотків від суми щомісячної заробітної плати з дня звернення із заявою про призначення пенсії.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що у період з 20 липня 2007 року по 15 вересня 2017 року він працював на посаді прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури. Стаж його роботи станом на 15 вересня 2017 року складає 10 років 19 днів. Оскільки на момент працевлаштування позивача до органів прокуратури, зокрема, на 20 липня 2007 року, чинним був Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року, відповідно до якого прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. При цьому, прийняття нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, яким змінено умови набуття права на пенсію за вислугою років, позивач вважає зниженням соціальних гарантій, що суперечить статті 22 Конституції України, а тому відмова Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у призначенні йому пенсії за вислугою років, на думку позивача, є протиправною.

Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за вислугою років набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до положень якого у позивача не виникло права на отримання пенсії за вислугою років через недостатність стажу роботи на посаді в органах прокуратури.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати вказані рішення судів та винести нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що звуження соціальних прав є порушенням статті 22 Конституції України, а тому зміни щодо умов виникнення права на пенсію за вислугою років прокурорів, є саме такими, що порушують вказані норми Конституції України.

Кам'янське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2, в якому просить залишити в силі рішення судів попередніх інстанцій, а в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 в період з 20 липня 2007 року по 15 вересня 2017 року працював на посаді прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури. Стаж його роботи станом на 15 вересня 2017 року складав 10 років 19 днів.

Крім того, з 01 вересня 1995 року по 17 липня 2007 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, стаж його роботи на даній посаді складає 11 років 10 місяців 17 днів.

Службу в органах внутрішніх справ він проходив після праці токарем 2-го розряду у Верхньодніпровському колективному підприємстві «Техсервіс» у період з 02 вересня 1994 року по 29 серпня 1995 року, тобто 11 місяців 28 днів.

З вищевикладеного судами попередніх інстанцій встановлено, що загальний стаж роботи позивача станом на 09 серпня 2017 року (на час звернення із заявою про призначення пенсії) складає 22 роки 11 місяців, 04 дні, із яких 10 років 19 днів - стаж служби в органах прокуратури.

Рішенням Кам'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року № 2 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю на час звернення механізму призначення спеціальної пенсії, оскільки згідно пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Не погоджуючись з таким рішенням Кам'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області ОСОБА_2 звернувся з вказаним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

14 жовтня 2014 року було прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень цей закон набрав чинності з 15 липня 2015 року, крім окремих положень, які вступили в силу раніше або пізніше зазначеної дати.

Згідно частиною першою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» 09 серпня 2017 року. На цей час позивач мав загальний стаж 22 роки 11 місяців, 04 дні, із яких 10 років 19 днів - стаж служби в органах прокуратури.

На цій підставі колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що, виходячи із дії законів в часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХП, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Корім того, 02 березня 2015 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01 квітня 2015 року, крім деяких положень. В пункті 5 Перехідних положень цього закону зазначається, що в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до ряду законів, зокрема, й Закону України «Про прокуратуру».

Оскільки вказаний Закон не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то відповідно з вказаної дати призначення та виплата всіх пенсій (включаючи пенсію по інвалідності) на підставі Закону України «Про прокуратуру» припиняється.

Аналогічна правової позиції висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2016 року в справі № 33/6710/15-а.

Таким чином, на дату звернення ОСОБА_2 не діяли правові норми про спеціальне пенсійне забезпечення, передбачені Законом України «Про прокуратуру».

Отже, колегія суддів доходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, тому не підлягають скасуванню, а в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 слід відмовити.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland № 6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні спірних правовідносин колегія суддів також врахувала правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» (№ 43331/12), в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічний висновок зроблений в рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 343, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко