Справа № 826/367/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

05 березня 2018 року м. Київ№ 826/367/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним і скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2014, індексний номер 17737443.

В судове засідання 23.03.2017 представник відповідача не з'явився про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судовому засіданні 23.03.2017 подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності. В обґрунтування даного клопотання представник третьої особи зазначив, що позивачу було відомо про оскаржуване рішення з 2015 року, зокрема в 2015 році позивач зверталась до Печерського районного суду міста Києва із позовом про визнання іпотечного договору №0601/0408/71-032 від 25.04.2008 припиненим та припинення обтяження (справа №757/20632/15-ц), а також обставини щодо відступлення права вимоги та наявності заборгованості позивача були досліджені при розгляді цивільних справ №308/8081/15-ц та №308/13296/15-ц.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечив, посилаючись на те, що у вказаних представником третьої особи судових справах був інший предмет спору.

В судовому засіданні 23.03.2017 суд оголосив перерву до 22.06.2017, повторно викликав відповідача у судове засідання, а також витребував від позивача письмові пояснення стосовно заявленого клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

В судове засідання 22.06.2017 представники учасників справи не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження. Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (а редакції, чинній на дату постановлення ухвали), ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Станом на 05.03.2018 письмові пояснення стосовно заявленого третьою особою клопотання про залишення позовної заяви без розгляду від позивача до суду не надходили.

В позовній заяві позивачем зазначено, що вона дізналася про проведення відповідачем оскаржуваної реєстраційної дії (рішення від 05.12.2014, індексний номер 17737443) лише 28.07.2016 після отримання заочного рішення Ужгородського районного суду Закарпатської області від 04.07.2016 у справі №308/8081/15-ц.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 08.08.2016, оскаржуваним рішенням від 05.12.2014 №17737443 відповідач здійснив державну реєстрацію іпотеки, а саме: вніс запис про іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» щодо нерухомого майна (квартира АДРЕСА_1.), іпотекодавцем якого є ОСОБА_1, на підставі договору іпотеки №1092 від 25.04.2008.

Суд встановив, що у позивач зверталась до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою, у якій просила визнати припиненим іпотечний договір №0601/0408/71-032 від 25.04.2008, укладений між ВАТ «Светбанк» та позивачем, згідно якого відступлення права вимоги з 25.05.2012 перейшло до ПАТ «Дельта Банк»; припинити обтяження шляхом виключення з Єдиного реєстру іпотек запису про обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_1.; припинити обтяження шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження вказаної квартири.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києві від 26.10.2015 №757/20632/15-ц вказана позовна заява була залишена без розгляду на підставі поданої представником позивача заяви про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2015 №308/13296/15-ц відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання іпотечного договору припиненим, припинення обтяження. В рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.07.2016, прийнятого у даній справі, вказано, що в позовній заяві позивач зазначала про отримання нею повідомлення про відступлення від АТ «Сведбанк» на користь АТ «Дельта Банк» своїх прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором №0601/0408/71-032 від 25.04.2008. Також повідомлялося, що у результаті відступлення АТ «Дельта Банк» є єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними документами та всі права іпотекодержателя з 25.05.2012.

В цивільній справі №308/8081/15-ц, яка розглядалась Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області вирішувались позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору №0601/0408/71-032-Z-1 від 25.04.2008 з метою погашення заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №0601/0408/71-032 від 25.04.2008.

При цьому, провадження у справі №308/8081/15-ц було зупинене ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2015 за клопотанням ОСОБА_1 до вирішення справи №757/20632/15-ц.

Таким чином, із вищенаведених судових рішень слідує, що ОСОБА_1 знала про набуття ПАТ «Дельта Банк» прав іпотекодержателя ще у 2015 році.

Доводи позивача про те, що вона дізналась про оскаржуване рішення відповідача із заочного рішення Ужгородського районного суду Закарпатської області від 04.07.2016 у справі №308/8081/15-ц суд відхиляє, оскільки, як було зазначено вище, провадження у даній справі зупинялось за клопотанням представника позивача у жовтні 2015 року, що свідчить про обізнаність позивача про розгляд даної справи. В свою чергу прийняття заочного рішення у справі №308/8081/15-ц свідчить в даному випадку про відсутність позивача або її представника в судовому засіданні в день прийняття даного рішення і не є підтвердженням того, що позивач не знала про розгляд цієї справи.

29.12.2016 ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом про визнання протиправним і скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2014, індексний номер 17737443, що підтверджується відтиском штампа відділу документообігу суду про прийняття позовної заяви.

Нормою частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції від 15.12.2017) визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на дату звернення позивача до суду) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017) встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, позивач звернулась до суду після закінчення шестимісячного строку звернення до адміністративного суду з дня, коли вона дізналася або могла дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частинами 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017) передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тобто, як вбачається з аналізу викладених норм, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним, воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Олександр Волков проти України» в контексті порушення статті 6 Конвенції, зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), пункт 51, Reports 1996-IV).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Згідно із частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017) якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017) встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду і не наданням позивачем доказів поважності підстав пропуску строку звернення до суду.

Керуючись положеннями статей 122, 123, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2014, індексний номер 17737443 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення за правилами, встановленими статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов