Справа № 802/91/18-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2018-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 березня 2018 р. Справа № 802/91/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б,

за участі секретаря судового засідання: Мазурик А.В.

позивача: ОСОБА_1

представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (місце проживання: 22460, Вінницька область, Калинівський район, с. Сальник, вул. Гагаріна, 50)

до: державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (місцезнаходження: 21000, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2)

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (місце проживання: 22460, Вінницька область, Калинівський район, с. Сальник, вул. Гагаріна, 50) до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (місцезнаходження: 21000, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. в дохід держави. 24 листопада 2017 року начальником державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" ОСОБА_4 був виданий наказ № 206 ОС-17 По особовому складу, яким у відповідності до Закону України "Про національну поліцію" звільнено за п. 10 ч. 1 ст. 77 (у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення) старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1, молодшого інспектора 1 категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)". Разом з тим, постановою Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2017 року постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2017 року за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП скасовано через невідповідність висновків фактичним обставинам справи.

Таким чином, правовою підставою для звільнення особи за вчиненням нею адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією є набрання законної сили відповідним рішенням суду, а оскільки таке рішення суду скасовано і провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення тому наявні підстави для поновлення на посаді.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили адміністративний позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила врахувати відзив на адміністративний позов. Зокрема, у відзиві зазначено, що Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнаний винним за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Згідно ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обовязковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами. Враховуючи дані вимоги чинного законодавства, у звязку з набуттям рішенням суду законної сили, наказом начальника державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" від 24 листопада 2017 року № 206 ОС-17 по особовому складу 27 листопада 2017 року зі служби звільнено старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1, молодшого інспектора 1 категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.

Як випливає із матеріалів справи, з протоколу № 4 від 10.10.2017 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП ОСОБА_1 обіймаючи посаду інспектора 1 категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (1)", відповідно до пунктів "В" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" зобов'язаний був до 01 травня 2017 року подати щорічну декларацію суб'єкта декларування, а саме декларацію, що охоплює попередній 2016 рік. Проте, без поважних на те причин несвоєчасно, а саме 14 травня 2017 року, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив норми ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції".

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. в дохід держави.

24 листопада 2017 року начальником державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" ОСОБА_4 був виданий наказ № 206 ОС-17 По особовому складу, яким у відповідності до Закону України "Про національну поліцію" звільнено за п. 10 ч. 1 ст. 77 (у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення) старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1, молодшого інспектора 1 категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)". Підстава постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2017 року.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2017 року постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2017 року за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП скасовано через невідповідність висновків фактичним обставинам справи.

03 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" з проханням поновити його на посаді та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Однак, станом на момент звернення до суду відповідач не поновив ОСОБА_1 на посаді старшого прапорщика внутрішньої служби, молодшого інспектора І категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" з 27 листопада 2017 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Правовий статус персоналу Державної кримінально-виконавчої служби визначається Законом України "Про Державну кримінальну службу України".

Стаття 14 даного Закону визначає, до персоналу Державної кримінально - виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України, Частиною 5 ст. 23 Закону передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських.

Порядок проходження служби в Національній поліції України регулюється Законом України № 580-VIII від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580),

Закон України "Про Національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 61 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейським не може бути особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Як встановлено у судовому засіданні 23 листопада 2017 року на адресу відповідача надійшла постанова Калинівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2017 року з відміткою про набуття законної сили, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. в дохід держави.

Згідно ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обовязковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Враховуючи дані вимоги чинного законодавства, у звязку з набуттям рішенням суду законної сили, наказом начальника державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" від 24 листопада 2017 року № 206 ОС-17 по особовому складу 27 листопада 2017 року зі служби звільнено старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1, молодшого інспектора 1 категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

У судовому засіданні представником відповідача зазначено, що на момент прийняття оскаржуваного наказу керівник установи діяв у спосіб, визначений законом, він не міг передбачити, що позивач буде оскаржувати постанову Калинівського районного суду Вінницької області, а тим більше не міг знати, чи буде поновлено йому строк на апеляційне оскарження. Окрім того, остання зазначила, що відсутні підстави ставити під сумнів правомірність наказу на момент його підписання.

Так, суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що на момент винесення наказу № 206 ОС-17 по особовому складу 27 листопада 2017 року щодо звільнення зі служби старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 у відповідача не було законних підстав щодо не виконання постанови Калинівського районного суду Вінницької області, яка набула законної сили. У зв'язку з чим вимога позивача щодо визнання протиправним наказу задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, оскільки є постанова Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2017 року про скасування постанови Калинівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2017 року, яка є остаточною та оскарженню не підлягає наявні підстави для скасування наказу начальника державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" № 206 ОС-17 від 24 листопада 2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прапорщика внутрішньої служби, молодшого інспектора І категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Враховуючи вищевикладене, суд, скасовуючи спірний наказ відповідача про звільнення ОСОБА_1 з посади, вважає за необхідне поновити позивача на попередній посаді з 27 листопада 2017 року.

Для вирішення спору та оцінки оскаржуваного рішення, суд також врахував вимоги Європейської соціальної хартії, обов'язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)".

Так, Україна взяла на себе зобов'язання вважати обов'язковими для України такі статті та пункти частини II Хартії: п.1 (визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов'язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості), п.2 (ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає), п. 3 (створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування), п. 4 (забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм) статті 1 "Право на працю".

Згідно статті 24 "Право на захист у випадках звільнення" з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов'язуються визнати:

a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби;

b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу.

З цією метою Сторони зобов'язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Здебільшого положення Європейської соціальної хартії (переглянутої) відповідають вимогам положень конвенцій МОП, у решті випадків - поліпшують їх зміст або врегульовують питання, неврегульовані названими конвенціями.

Слід наголосити, що права і свободи, закріплені в документах, які мають статус міжнародно-правових договорів, є частиною національного законодавства України. Зазначене проголошено частиною першою статті 9 Конституції України, відповідно до якої чинні міжнародні договори, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_3 України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі Порядок 100) та згідно п. "з" ст. 1 Порядку 100 цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 ч.2 Порядку 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 ч.2 Порядку 100, обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом п'ятим п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року за № 13, при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до довідки державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" від 02 березня 2018 року № 30 грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2017 рік складало: середньоденне - 179,22 грн. та середньомісячне - 5448,32 грн. Виходячи з наведеного, час вимушеного прогулу у ОСОБА_1 за період з 27 листопада 2017 року по 02 березня 2018 року становить 68 днів, а отже стягненню на його користь підлягає 12186,96 грн. (68х179,22=12186,96 грн).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем доведено правомірність звільнення позивача за п. 10 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, однак у зв'язку винесенням рішення Апеляційного суду Вінницької області позов підлягає частковому задоволенню, шляхом скасування наказу начальника державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" № 206 ОС-17 від 24 листопада 2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прапорщика внутрішньої служби, молодшого інспектора І категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" з 27 листопада 2017 року.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прапорщика внутрішньої служби, молодшого інспектора І категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати наказ начальника державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" № 206 ОС-17 від 24 листопада 2017 року в частині звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прапорщика внутрішньої служби, молодшого інспектора І категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" з 27 листопада 2017 року.

Стягнути з державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 листопада 2017 року по 02 березня 2018 року в сумі 12186 (дванадцять тисяч сто вісімдесят шість) гривень 96 копійок.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прапорщика внутрішньої служби, молодшого інспектора І категорії відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (місце проживання: 22460, Вінницька область, Калинівський район, с. Сальник, вул. Гагаріна, 50, ідентифікаційний номер НОМЕР_1);

Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (місцезнаходження: 21000, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2, ).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 07.03.2018

Суддя Мультян Марина Бондівна