Справа № 803/156/18
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року ЛуцькСправа № 803/156/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся в суд з позовом до Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Володимир-Волинське обєднане управління ПФУ, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо нездійснення нарахування підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та зобовязання здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 16.01.2018 року, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон повязує зміну чи припинення таких виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що присвоєння статуту особі реабілітованого та потерпілого від політичних репресій чи як члену сімї реабілітованого належить виключно до повноважень комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради, а не органу пенсійного фонду. Оскільки позивач є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована, що підтверджується відповідним посвідченням, тому згідно пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. Однак відповідачем вказане підвищення до пенсії встановлено як члену сімї реабілітованого, а не як особі, яка реабілітована та потерпіла від політичних репресій, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654, у розмірі 43,52 грн. Вважає, що при визначенні розміру підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована, підлягає застосуванню пункт «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не постанова Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654, яка звужує обсяг встановлених законом прав, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не є необґрунтовано засудженим судами або підданим репресіям позасудовими органами, який реабілітований відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а є особою, яка разом із сімєю була виселена або народжена під час виселення відповідно до статті 3 вказаного Закону. У звязку з чим позивачу встановлено підвищення до пенсії як члену сімї реабілітованого відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з подальшими перерахунками згідно діючого законодавства. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654, яка є чинною, неконституційною не визнавалась, а тому саме її норми підлягають до виконання, розмір такого підвищення складає 43,52 грн. Просив у задоволенні позову відмовити.

21.02.2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 40).

Суд не бере до уваги доводи позивача зазначені у відповіді на відзив, оскільки заявами по суті справи цієї категорії є тільки позов та відзив, що передбачено частиною третьою статті 263 КАС України.

Враховуючи вимоги статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Володимир-Волинському обєднаному управлінню ПФУ та отримує пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком (а.с. 16, 21).

Рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради від 21.12.2017 року № 11/1.9 відповідно до статей 3, 4 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» позивачу надано статус потерпілого від політичних репресій (а.с. 14). 28.12.2017 року Волинською обласною радою видано ОСОБА_1 посвідчення № 83/17 реабілітованого та потерпілого від політичних репресій, відповідно до якого позивач має право на пільги, передбачені рішенням Волинської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с. 15).

16.01.2018 року позивач звернувся до Володимир-Волинського обєднаного управління ПФУ із заявою про призначення та виплату надбавки до пенсії як реабілітованому та потерпілому від політичних репресій у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 13, 22).

Листом від 29.01.2018 року № 10/Б-02 відповідач повідомив про те, що позивачу встановлено підвищення до пенсії як члену сімї реабілітованого відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Розмір вказаного підвищення встановлено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» у розмірі 43,52 грн. (а.с. 20).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітованими слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необгрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за: - антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»; - поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоровю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необгрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Статтями 3, 4 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сімями.

Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Відповідно до пункту 7 Постанови Верховної ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24.12.1993 № 3812-XII направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку (стаття 3) - застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у звязках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Особи, які були незаконно вислані чи заслані і згодом реабілітовані, поновлюються в усіх громадянських правах, але на них не поширюються пільги, передбачені статтею 6 цього Закону.

Довідки про реабілітацію, згідно із статтею 3 цього Закону видаються реабілітованим на їх вимогу органами внутрішніх справ за наявності у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на виселених осіб тощо), а за відсутності таких документів - районними комісіями по поновленню прав реабілітованих після встановлення ними факту виселення.

Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються: громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

З аналізу вище наведених норм слідує, що громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані на підставі статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», призначені пенсії підвищуються на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а членам їх сімей, яких було примусово переселено та згодом реабілітовано на підставі статті 3 вказаного Закону, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився 05.04.1959 року в місті Прокопєвськ Кемеровської області та його батьком є ОСОБА_2, що підтверджується копіями паспорта позивача та свідоцтва про народження (а.с. 8, 36).

Відповідно до архівної довідки Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Волинської обласної Ради народних депутатів № 13/212 Б від 25.08.1992 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення особливої наради УМГВ Волинської області від 27.01.1948 року/протокол №3-б/ з села Завидів Іваничівського району Волинської області був виселений на спецпоселення в Кемеровську область з конфіскацією майна, звідки звільнений 06.03.1960 року. Виселення відбулося у звязку з тим, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, був учасником УПА. На підставі статті 3 Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_2 реабілітований (а.с. 35).

Отже, в ході судового розгляду даної справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився 05.04.1959 року в місті Прокопєвськ Кемеровської області, куди 1948 року був виселений на спецпоселення його батько ОСОБА_2, який на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» був реабілітований.

Враховуючи те, що репресіям (вислання на спецпоселення) був підданий лише батько позивача ОСОБА_2, водночас до ОСОБА_1, як до члена сімї репресованого, репресії не застосовувались, позивач не був примусово висланий, так як народився за місцем проживання батька (в місті Прокопєвськ Кемеровської області) через одинадцять років після його виселення, відтак суд приходить до висновку, що позивач не має права на отримання підвищення до пенсії згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Посилання ОСОБА_1 на те, що він є особою, яка реабілітована та потерпіла від політичних репресій, що підтверджується відповідним посвідченням, суд не бере до уваги з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради від 21.12.2017 року № 11/1.9 відповідно до статей 3, 4 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», Додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.1993 року № 112, розділ 1 п. 2, п. 3, рішень Волинської обласної ради від 30.09.2015 року № 36/116 та від 10.03.2016 року № 3/27 позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, надано статус потерпілого від політичних репресій (а.с. 14). 28.12.2017 року Волинською обласною радою видано ОСОБА_1 посвідчення № 83/17 реабілітованого та потерпілого від політичних репресій, відповідно до якого позивач має право на пільги, передбачені рішенням Волинської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с. 15).

Рішенням Волинської обласної ради від 30.09.2015 року № 36/116 «Про надання на території Волинської області статусу осіб, потерпілих від політичних репресій», яке розміщене на сайті Волинської обласної ради та яким керувалася комісія з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради при розгляді звернення громадянина ОСОБА_1 та при прийнятті рішення від 21.12.2017 року № 11/1.9, Волинська обласна рада вирішила надати на території Волинської області статус осіб, потерпілих від політичних репресій, громадянам, які, зокрема, народилися у батьків на спецпоселенні, один із яких чи обоє на той час відбували покарання у місцях позбавлення волі, в засланні, на виселенні чи спецпоселенні і згодом реабілітовані відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Крім того, пунктом 2 вказаного рішення передбачено видачу особам, визнаних потерпілими від політичних репресій, відповідно до цього рішення, видачу посвідчення встановленого зразка, затвердженого комісією обласної ради з питань поновлення прав реабілітованих, у тому числі особам, які реабілітовані за статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с. 49-50).

Згідно Положення про посвідчення реабілітованого і потерпілого від політичних репресій, яке є додатком 2 до рішенням Волинської обласної ради від 10.03.2016 року № 3/27, посвідчення є документом, що підтверджує статус реабілітованого за статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» та потерпілого від політичних репресій відповідно до рішення Волинської обласної ради від 30.09.2015 року № 36/116, та рішенням від 10.03.2016 року № 3/27, на основі яких надаються відповідні пільги на території Волинської області. Посвідчення надаються Волинською обласною радою реабілітованим відповідно до списків реабілітованих по 3 статті Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», які подаються в обласну раду департаментом соціального захисту населення облдержадміністрації, та потерпілим від політичних репресій відповідно до Реєстрів потерпілих від політичних репресій, які подаються в обласну раду місцевими комісіями з питань поновлення прав реабілітованих (а.с. 51-55).

Зі змісту рішень Волинської обласної ради від 30.09.2015 року № 36/116 та від 10.03.2016 року № 3/27 слідує, що посвідчення реабілітованого та потерпілого від політичних репресій, встановленого зразка, Волинською обласною радою надаються двом категоріям осіб: 1) особам, які визнані потерпілими від політичних репресій (якщо, зокрема, такі особи народилися у батьків на спецпоселенні, один із яких чи обоє на той час відбували покарання у місцях позбавлення волі, в засланні, на виселенні чи спецпоселенні і згодом реабілітовані відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»); 2) особам, які реабілітовані за статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Як зазначалось вище, рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради від 21.12.2017 року № 11/1.9 позивачу надано статус саме потерпілого від політичних репресій (а.с. 14).

Вказана обставина також підтверджується листом Волинської обласної ради від 26.02.2018 року № 376/48/2-18, наданого на запит суду, в якому обласна рада повідомила про те, що відповідно до рішення комісії від 21.12.2017 року № 11/1.9 громадянину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, надано статус потерпілого від політичних репресій, а не реабілітованого (а.с. 46).

Вищенаведене спростовує твердження позивача про те, що йому надано статус реабілітованого відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 243-246, 250, 263 КАС України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_4 Андрусенко