Справа № 826/14937/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 лютого 2018 року № 826/14937/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

при секретарі судового засідання Хаюк К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомГоловного управління ДФС у м. Києві
доОбслуговуючого кооперативу «Совські Ставки»
пронакладення арешту на кошти та інші цінності платника податків
за участю представників сторін:

- від позивача Мельник А.А,

- від відповідача Горєлов О.А.;

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку адміністративного судочинства з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Совські Ставки», в якому просило накласти арешт на кошти та інші цінності обслуговуючого кооперативу «Совські Ставки» (), що знаходяться в банку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача існує податкова заборгованість, при цьому у такого платника податків відсутнє майно, яке може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі, а відповідно є підстави для накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, на підставах передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

В своїх запереченнях проти позову наголошував на тому, що висновок податкового керуючого про відсутність у відповідача майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу зроблений без отримання останнім інформації в порядку, передбаченому пунктом 10 розділу ІІ Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586, та є передчасним. Оскільки, баланс відповідача на 30 вересня 2017 року свідчить про наявність у відповідача необоротних активів на суму 190368,00 грн. та оборотних активів на суму 987000,00 грн., що також ставить під сумнів достовірність акту від 22 вересня 2017 року, як доказу.

Щодо наданої позивачем інформаційної довідки №99978302 від 11 жовтня 2017 року представник відповідача вважав за необхідне зазначити, що акт опису майна №788/26-15-17-02-15 складений 22 вересня 2017 року, в той час, як інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта отримання, позивачем отримана лише 11 жовтня 2017 року, тобто, після складання акту про відсутність майна.

Отже, інформаційна довідка №99978302 від 11 жовтня 2017 року не може підтверджувати, що висновок податкового керуючого в акті від 22 вересня 2017 року зроблений обґрунтовано.

Крім того, акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу в силу статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України не є допустимим доказом правомірності висновку про відсутність майна боржника, оскільки не містить обов'язкових реквізитів: дати складання та номеру, отже не відповідає встановленій додатком 4 до Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586 формі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позицію представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Обслуговуючий кооператив «Совські Ставки» зареєстровано Солом'янською районною державною адміністрацією м. Києва, як суб'єкта підприємницької діяльності, присвоєно ідентифікаційний код №32846242 та внесено до Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України.

Обслуговуючий кооператив «Совські Ставки» перебуває на обліку в органах державної податкової служби як платник податків.

Позивачем в обгрунтування позову зазначено, що у відповідача наявний податковий борг з плати за землю в розмірі 2112697,05 грн., що підтверджується належним чином врученою податковою вимогою від 16 березня 2016 року №461-17.

В зв'язку з несплатою вказаного боргу, позивач звертався до суду про стягнення боргу у примусовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року у справі №826/13745/17 позовні вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задоволено повністю.

Разом з тим, на даний час рішення суду відповідачем не виконано та податковий борг не погашено.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх зобов'язань заступником начальника Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві 25 березня 2016 року прийнято рішення про опис майна в податкову заставу №254/26-50-17-01-09.

На виконання вказаного рішення, контролюючим органом на адресу відповідача направлено лист від 02 червня 2017 року №15278/10/26-15-17-02-32 про надання переліку майна, яке може бути джерелом погашення наявного податкового боргу.

Обслуговуючий кооператив «Совські Ставки» відповіді на лист не надав, що, на думку позивача, свідчить про відсутність майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

У зв'язку з цим, податковим керуючим складено акт про відмову платника податків від опису майна в податкову заставу та акт опису майна від 22 вересня 2017 року №788/26-15-17-02-15, згідно якого таке майно - відсутнє.

Таким чином, враховуючи, що платником податків податковий борг не сплачується, а вжитими заходами щодо виявлення майна, на яке може бути звернено стягнення, наявність такого не встановлено, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулось з адміністративним позовом до суду щодо накладення арешту на рахунки та інші цінності обслуговуючого кооперативу «Совські Ставки», що знаходяться в банку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу). Разом з тим, підстави його застосування, що визначені пунктом 94.2. статті 94 Податкового Кодексу України, є загальними як для керівника податкового органу, так і для суду.

Так, згідно з пунктом 94.2. статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин:

- платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

- фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

- платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби;

- відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

- відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

- платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

- платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Аналогічні норми містить Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків, затверджений Наказом Державної податкової адміністрації, від 24 грудня 2010 року №1042, відповідно до п.3.1. якого арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з вищезазначених обставин.

З вказаних норм законодавства вбачається, що адміністративний арешт застосовується за наявності однієї із наведених вище обставин.

Суд не заперечує того факту, що за умови відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, встановлена підпунктом 20.1.33. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України норма надає право податковому органу звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків. Проте, реалізація цього права можлива лише за умови дотримання підстав, встановлених пунктом 94.2. статті 94 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №К/9901/465/18 від 30 січня 2018 року.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Однак, як було зауважено відповідачем, із з чим погоджується суд, позивач не виконав всі умови для з'ясування наявності у відповідача майна, на яке може звернути стягнення податковий орган.

Так, позивач стверджував, що відповідачем не надано відповіді на лист від 02 червня 2017 року №15278/10/26-15-17-02-32 про надання переліку майна, яке може бути джерелом погашення наявного податкового боргу, однак у матеріалах справи відсутні докази направлення такого листа відповідачу.

Крім того, на що наголошував відповідач, акт опису майна, яким встановлено відсутність майна, що може бути джерелом погашення податкового боргу №788/26-15-17-02-15 - складено 22 вересня 2017 року, в той час, як інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, позивач отримав лише 11 жовтня 2017 року. Акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу взагалі не містить ідентифікуючих ознак: відсутній номер та дата його складання.

Відповідно до п. 10 розділу II Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586, опис майна може бути проведено за інформацією, документами і матеріалами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів).

Позивач склав акт опису майна, яким встановлено відсутність майна, що може бути джерелом погашення податкового боргу №788/26-15-17-02-15 від 22 вересня 2017 року, не вчинивши до цього дій для з'ясування наявності такого майна у платника податків шляхом звернення до відповідних органів, визначених, зокрема, Порядком доступу посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, адвокатів, нотаріусів до Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів та їх власників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №260.

При цьому, баланс відповідача станом на 30 вересня 2017 року свідчить про наявність у відповідача необоротних активів на суму 190 368 тис. грн. та оборотних активів на суму 987,0 тис. грн.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з відповідачем, що позивачем не вжито всіх заходів, які передують застосуванню арешту коштів та інших цінностей на рахунках у банку.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач, як суб'єкт владних повноважень, достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

В той же час, відповідач спростував доводи позивача, викладені у позовній заяві та у додаткових поясненнях щодо позову.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 12, 77, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У позові Головному управлінню Державної фіскальної служби у м. Києві відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко