Справа № 820/737/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

06 березня 2018 року

справа №820/737/16

адміністративне провадження №К/9901/28512/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року (головуючий суддя - Самойлова В. В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року (у складі колегії суддів: Макаренко Я. М., Мінаєва О. М., Шевцова Н. В.) у справі № 820/737/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго Телеком" до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ваго Телеком" (далі по тексту - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним висновком податкового органу про нереальність господарських операцій, а також неправомірним застосуванням фінансових санкцій за порушення правил обігу готівки, виходячи з положень Постанови Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні».

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 29.09.2015 року №, №, №, № та від 03.03.2016 року №, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що висновки відповідача про не підтвердження собівартості реалізованих товарів, в тому числі, регістрами бухгалтерського обліку є протиправними та необґрунтованими. Твердження відповідача про нереальність господарських операцій, внаслідок яких позивачем сформовано податковий кредит не знайшло свого підтвердження за наслідками судового розгляду. Крім того, контролюючим органом застосовано іншу штрафну санкцію, що не відповідає кваліфікації встановленому в ході перевірки правопорушення - перевищення ліміту залишку готівки в касі на кінець робочого дня.

26 вересня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга податкового органу на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року.

На підставі пункту 4 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції від 15 грудня 2017 року), справу передано до Верховного Суду та сформовано склад суду для здійснення її розгляду.

Касаційна скарга податкового органу обґрунтована порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139, п.198.6 ст.198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2.8., п. 2.10. Постанови Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач доводить правомірність своїх висновків щодо нереальності господарських операцій, внаслідок яких сформовано податкові зобов'язання з податку на прибуток та суму податкового кредиту, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачем до Верховного Суду надані заперечення на касаційну скаргу податкового органу, в яких Товариство спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт № 669/20-30-22-01/36989226 від 16.09.2015 року.

29 вересня 2015 року податковим органом на підставі акту перевірки та згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України прийняті податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 6 719 217,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 3 359 608,50 грн. Підстава застосування штрафних (фінансових) санкцій податковим повідомленням-рішенням не зазначена.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення норм п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 159 821,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 39 955,25 грн. Підстава застосування штрафних (фінансових) санкцій цим податковим повідомленням рішенням не визначена.

За наслідком процедури апеляційного адміністративного оскарження податковим органом прийнято рішення про часткове задоволення скарги платника податків та скасування податкового повідомлення-рішенням № в частині визначення позивачеві суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 140 536 грн., а також зменшено розмір штрафних санкцій на 35 135 грн.

На підставі цього, новим податковим повідомленням-рішенням № від 03 березня 2016 року за порушення норм п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 19 285 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 4 820,25 грн.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення приписів п.2.8 п.2.10 Постанови правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 62 692,70 грн., відповідно до абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення позивачем норм пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України до Товариства, як платника податків, застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.

Щодо доводів касаційної скарги.

По податку на прибуток.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що висновками акту перевірки з посиланням на положення пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України податковим органом встановлено заниження Товариством податку на прибуток на загальну суму 6719217 грн., в тому числі у 2013 році на суму 3 581 615 грн., та у 2014 році на суму 3 137 602 грн.

Склад податкового правопорушення визначений пунктом 3.1.3 акту перевірки, який відсилає до пункту 3.1.2 цього акту, в якому зазначено про ненадання Товариством до перевірки податковому органу Регістрів бухгалтерського обліку, інших регістрів, фінансової та статистичної звітності пов'язаної з обчисленням і сплатою податків та зборів, насамперед документів, які підтверджують собівартість продукції та калькуляцію на товари.

Правовою підставою донарахування податку наведенні норми пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (в редакції діючій на час спірних правовідносин), за положеннями якої не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз наведеної норми доводить правила формування витрат, безпосередньо на підставі первинних документів. Первинний документ в розумінні статті першої Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-14, є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з акту перевірки, весь обсяг первинних документів надавався Товариством під час перевірки податковому органу. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, про що зазначено частиною першою статті 9 Закону України № 996-14. За положеннями частини третьої цієї статті інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Вимоги до Регістрів бухгалтерського обліку та відображення в них господарських операцій встановлені наведеним законом.

Відтак, сам факт ненадання позивачем під час перевірки Регістрів бухгалтерського обліку та інших Регістрів є порушенням ним, як платником податків пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України. Разом із тим, податкове правопорушення встановлюється на підставі первинних документів, які надавались до перевірки, про що зазначено актом перевірки та відомостями, наведеними у касаційній скарзі. Отже, має місце не доведеність податковим органом складу податкового правопорушення допущеного позивачем впродовж 2013 - 2014 років, в розумінні підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, внаслідок того, що актом перевірки, як належним доказом не зазначено, які саме витрати віднесені позивачем до їх складу, за результатами яких господарських операцій, за якою подією.

Відсутність в акті перевірки деталізації обставин податкового правопорушення суперечить приписам пункту 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України 22 грудня 2010 № 984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12 січня 2011 року за № 34/18772. Відповідно до змісту цитованого пункту, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на

первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та

податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

За таких умов в силу приписів статей 72, 74 Кодексу адміністративного судочинства України, акт перевірки має визначатися недопустимим доказом, податкові повідомлення-рішення, винесені на його підставі, протиправними.

Щодо визначення собівартості товару.

Відповідно до п. 4 П(С)БО 9 "Запаси" до запасів належать активи, які утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності. Згідно з п. 9 П(С)БО 9 "Запаси" визначено перелік витрат, які враховуються з метою визначення первинної собівартості товарів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що перевіркою у рядку 05.1 Декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» відображено показники за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року у загальній сумі 36 281 729,00 грн.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з п. 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Пунктом 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" передбачено, що платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо, попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг, погашення одержаних позик, інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту), витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем здійснювалась калькуляція собівартості продукції (управлінський облік) та затверджено Накази про здійснення облікової політики у 2013-2014 роках.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що податковим органом безпідставно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 6 719 217,00 грн. та, як наслідок цього, застосовано штрафні санкції у розмірі 3 359 608,50 грн.

По податку на додану вартість.

Висновками акту перевірки встановлено порушення пунктів 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, пункту 201.6 статті 201 цього кодексу, внаслідок чого за висновком податкового органу завищено суму податкового кредиту в розмірі 159821 грн. за п'ять звітних податкових періодів.

Податковим повідомленням-рішенням від 29 вересня 2015 року № за порушення норм п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 159 821,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 39 955,25 грн. Підстава застосування штрафних (фінансових) санкцій цим податковим повідомленням рішенням не визначена.

За наслідком процедури апеляційного адміністративного оскарження податковим органом прийнято податкове-повідомлення рішення № від 03 березня 2016 року, яким за порушення п. 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 19 285 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 4 820,25 грн.

В касаційній скарзі відповідач посилається на те, що донарахована сума податку є наслідком встановленого податкового правопорушення, яке полягає у завищенні податкового кредиту за взаємовідносинами із Товариством з обмеженою відповідальністю "Стемфорд". Склад якого податковий орган доводить неможливістю проведення звірки.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податковий кредит сформований за результатами виконання договору поставки №2014/1 від 03 січня 2014 року, в межах якого контрагентом позивача поставлено Товариству товар, а саме пасивні компоненти та кабель за найменуванням та в кількості, визначених сторонами в специфікаціях, підтверджено його отримання, транспортування (доставка). Проведення господарських операцій між сторонами договору доводить правомірність формування податкового кредиту позивачем за наслідками їх виконання.

Колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про безпідставне збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 19 285 грн. та, як наслідок цього, безпідставне застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4 820,25 грн.

Щодо перевищення ліміту каси.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 2.8, п. 2.10 Постанови Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" (далі по тексту - Положення № 637), яке полягає в перевищенні встановлених лімітів залишку готівки в касах в сумі 31346 грн. 35 коп.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з видатковими касовими ордерами від 05 липня 2013 року № 21, від 24 червня 2014 року № 16 з каси підприємства видані готівкові кошти в сумах 17 341,84 грн. та 14 004,51 грн. відповідно. Підстава - надання фінансової допомоги засновнику підприємства та повернення фінансової допомоги.

Зміст пункту 2.8. Положення № 637 передбачає право підприємств тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її

зарахування на банківські рахунки.

У пункті 2.10. Положення № 637 передбачена можливість подовженого строку зберігання готівки у касі підприємства, понад встановлений ліміт, у випадках одержання її в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу). Готівка, одержана з такою метою, може зберігатися у касі підприємства, протягом трьох робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку.

Задовольняючи позов у цій частині, суди попередніх інстанцій виходили з положень п. 5.9 Положення № 637, за якими готівкові кошти не вважаються понадлімітними в день їх надходження, якщо вони були здані в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків не пізніше наступного робочого дня банку або були видані для використання підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання їх до банку і одночасного отримання з каси банку на зазначені потреби) наступного дня на потреби, які пов'язані з діяльністю підприємства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем ліміт залишку готівки в касі не встановлювався, кошти, які видані з каси підприємства використано у зв'язку з господарською діяльністю Товариства.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що зазначені грошові кошти використані на потреби, які пов'язані з діяльністю підприємства, тому в діях позивача відсутні ознаки порушення норм п. 2.8. Положення № 637 і, відповідно, вістуні підстави для застосування фінансових санкцій, передбачених абзацом 3 статті 1 Указу Президента України від 12 червням 1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Податковим повідомленням-рішенням № до платника податків застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн.

Правовою підставою для нарахування платнику податків штрафних (фінансових) санкцій є порушення норм 121.1 статті 121 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України встановлено відповідальність платника податків за незабезпечення платником зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом не доведено складу правопорушення, за яке застосований штраф, зокрема, не доведений факт ненадання позивачем під час перевірки конкретних первинних документів податкового та бухгалтерського обліку.

Крім того, податковий орган просить задовольнити касаційну скаргу повністю, при цьому жодного доводу на спростування висновків судів попередніх інстанцій та підтвердження власної позиції стосовно правомірності застосування штрафу, не наводить.

Колегія суддів визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року у справі № 820/737/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер