Справа № 804/8052/17
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2018 року Справа № 804/8052/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
У грудні 2017 року позивач звернувся до адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.06.2015 р. № 646-17 про нарахування транспортного податку за 2015 рік у розмірі 25 тис.грн. та стягнути з відповідача на його користь за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він є власником автомобіля марки «LEXUS GX-460», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з обємом двигуна 4608 куб.см. Вважає, що підстав для нарахування зобовязання з транспортного податку у відповідача не було, оскільки зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти такі правила. Бюджетним періодом, з якого починає застосовуватися транспортний податок, є 2016 рік, оскільки транспортний податок введено в дію з 01.01.2015 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України», прийнятим 28.12.2014 року. Відповідно, органи місцевого самоврядування не могли прийняти та оприлюднити свої рішення про встановлення таких місцевих податків до 15 липня 2014 року, а відтак, оподаткування транспортним податком можливе не раніше наступного бюджетного періоду, яким для цього виду податку є наступний календарний рік. Також, позивач вважає, що вимога щодо сплати даного податку у 2015 році суперечить принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого підпунктом 4.1.9. пункту 4.1. статті 4 ПК України, а тому вимушений був звернутися до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання не зявився, про місце та час його проведення був повідомлений належним чином.
До суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому вона просила суд розглядати справу за її відсутності в порядку письмового провадження.
Відповідач в судове засідання також свого представника не направив, про місце та час його проведення був повідомлений належним чином.
До суду від представника відповідача також надійшло клопотання, в якому він просив суд розглядати справу за його відсутності в порядку письмового провадження.
Раніше до суду від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких він предявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що посилання ОСОБА_1 на неправомірність податкового повідомлення-рішення у звязку з приписами ст.58 Конституції України є безпідставними, оскільки обовязок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Закону України від 28.12.2014 року №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи». Оскільки Податковий кодекс України є кодифікованим нормативно-правовим актом, його норми мають вищу юридичну силу та підлягають застосуванню на всій території України, в той час як рішення органами місцевого самоврядування приймаються на виконання вимог законодавчих актів, зокрема і вказаного Кодексу, відтак наявність відповідної норми Податкового кодексу України, яка повністю врегульовує процедуру адміністрування транспортного податку та чітко визначає його ставки є достатньою для виникнення у контролюючого органу обовязку по нарахуванню такого податку та винесення відповідних податкових повідомлень-рішень, а у платників податків виникнення зобовязання про його сплату.
Відповідач також звернув увагу суду на те, що справляння транспортного податку визначено ст.267 ПК України, якою передбачено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі. Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування. Висновки стосовно фактів порушень з боку відповідача відповідають нормам чинного законодавства, та є правомірними, а отже податкове повідомлення-рішення від 16.06.2015 р. № 646-17 винесене вірно та відповідно до норм діючого законодавства, а тому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля марки «LEXUS GX-460», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з обємом двигуна 4608 куб.см. Право власності на транспортний засіб зареєстровано 22.01.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕ 4676 ІА. /а.с.14/.
16.06.2015 року Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області ( наразі - Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) прийнято податкове повідомлення-рішення № 646-17, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 25 000 грн. /а.с.13/.
Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 16.06.2015 р. № 646-17 є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Законом України від 28.12.2014 року №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи», норми якого набрали чинності з 01 січня 2015 року, запроваджено транспортний податок.
Відповідно до пп.267.1.1. п.267.1. ст.267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1. пункту 267.2. цієї статті є обєктами оподаткування.
Підпунктом 267.2.1. п.267.2. ст.267 ПК України передбачено, що обєктам оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.
Згідно з пп.267.3.1. п.267.3. ст.267 ПК України, базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1. пункту 267.2. цієї статті.
Відповідно до п.267.4. ст.267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1. пункту 267.2. цієї статті.
Підпунктом 267.5.1. п.267.5. ст.267 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За правилами обчислення та сплати транспортного податку, визначеними у підпунктах 267.6.1., 267.6.1. пункту 267.6. статті 267 ПК України, обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Щодо обєктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Посилаючись на вказані норми законодавства, відповідач вважає, що у фізичних осіб, що мають власні зареєстровані у встановленому порядку легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см., виникає обовязок зі сплати транспортного податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, починаючи з 01 січня 2015 року.
Як видно з матеріалів справи, у власності позивача перебуває легковий автомобіль марки «LEXUS GX-460», 2011 року випуску, який використовувався до 5 років, з обємом циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., тобто транспортний засіб, який має ознаки обєкта оподаткування.
Однак, не зважаючи на наявність ознак обєкта оподаткування, суд вважає, що в межах спірних правовідносин позивач не має обовязку сплати транспортного податку за 2015 рік, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.
Як слідує з рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. У рішенні Конституційного Суду України також акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише тих нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи помякшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.
Отже, при коригуванні чинних законодавчих норм, що стосуються погіршення стану платників податків (зокрема, майнового), їх дія має поширюватися на майбутнє, і не має зворотної дії у часі. Відповідно, той обсяг прав та обовязків, який існував до моменту внесення змін до закону, не може бути зменшений (обмежений) новим законом.
Втім, якщо застосовувати норми Закону України від 28.12.2014 р. №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи», якими запроваджено сплату транспортного податку в 25 000 грн. для фізичних осіб, що набрав чинності з 01 січня 2015 року стосовно транспортного засобу, який був придбаний до 01 січня 2015 року, то права позивача щодо належного йому на праві приватної власності обєкта істотно звужуються.
З огляду на те, що при придбанні та реєстрації автомобіля в січні 2013 року позивачем були сплачені усі податки та збори, які необхідно було сплатити у відповідності до діючого на момент придбання транспортного засобу законодавства (зокрема, збір за першу реєстрацію транспортного засобу відповідно до положень ст.231 ПК Україні у чинній та той час редакції), податковий орган не може обкладати додатковими податками майно, що було придбано до запровадження нового податку - транспортного, таким чином збільшуючи відповідальність власника даного майна та витрати, які не були передбачені законодавством України на момент придбання та реєстрації транспортного засобу.
Отже, з огляду на конституційний принцип дії нормативно-правового акта в часі, податок, введений в дію з 1 січня 2015 року, повинна сплачувати особа, яка придбає транспортний засіб після цієї дати, адже вона заздалегідь знає всі умови придбання та використання майна, повністю поінформована про обсяги податкового навантаження на таку власність, і має можливість передбачити свої доходи на покриття зайвих платежів.
В контексті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що обовязок зі сплати транспортного податку виникає у фізичних осіб, право власності яких на легковий автомобіль, який використовувався до 5 років і має обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см., зареєстроване після 01 січня 2015 року.
Згідно з п.8.3. ст.8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до пп.10.1.1. п.10.1. ст.10 ПК України, до місцевих податків належить податок на майно, одним із елементів якого є транспортний податок.
Підпункт 12.3.1. п.12.3. ст.12 ПК України вказує, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пп.12.3.2. п.12.3 ст.12 ПК України, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обовязково визначаються обєкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обовязкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Підпункт 12.3.4. п.12.3. ст.12 ПК України визначає, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно з п.12.5. ст.12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Виходячи з наведених норм Податкового кодексу України, слідує, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня поточного року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Тобто, щоб нараховувати та стягувати транспортний податок з 01 січня 2015 року, відповідний закон та рішення міської ради мали бути прийняті та оприлюднені не пізніше 01.07.2014 року.
Натомість, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» прийнято 28 грудня 2014 року, тобто, після 15 липня 2014 року, а транспортний податок запроваджено у місті Дніпропетровську рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 р. № 7/60 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 р. № 5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста».
За таких обставин, суд доходить висновку, що застосування контролюючим органом положень вказаного закону та рішення Дніпропетровської міської ради з метою оподаткування транспортним податком може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто, не раніше 2016 року, та виключно щодо обєктів оподаткування, придбаних після 01 січня 2015 року.
Виходячи з того, що Податковий кодекс України не містить норми, згідно якої транспортний податок має нараховуватися саме за 2015 рік, та поширюватися на власників, які придбали автомобілі до 01 січня 2015 року не може.
Таким чином, визначення ОСОБА_1 суми податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 тис.грн. суперечить основним принципам оподаткування та є протиправним, а відтак, податкове повідомлення-рішення від 16.06.2015 р. № 646-17 підлягає скасуванню.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, ч.3 ст.194, ст.ст.241-246, 250 КАС України,-
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.06.2015 р. № 646-17, прийняте Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Присудити з Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 640 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя ОСОБА_2