Справа № 800/262/17
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
УХВАЛА

06.03.2018 Київ Зі/9901/376/18 800/262/17
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Стрелець Т.Г., розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача ОСОБА_2 про суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Хохуляка В.В., Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П. у справі за позовом ОСОБА_8 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 вересня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 800/262/17 за позовом ОСОБА_8 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) позовні заяви в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 січня 2018 матеріали позовної заяви передані до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Хохуляк В.В. (головуючий суддя), Васильєва І.А., Пасічник С.С., Ханова Р.Ф., Юрченко В.П.

У судовому засіданні 1 березня 2018 року представник позивача ОСОБА_2 подав заяви про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Хохуляка В.В., Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, а також на положення підпункту 6 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення", частини першої статті 92, частини другої статті 125 Конституції України та статті 19 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", представник позивача зазначив, що суддя Верховного Суду не може відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об'єктивним критерієм, оскільки сам Верховний Суд створений не на підставі закону.

1 березня 2018 року у судовому засіданні за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини ухвали, якою визнано заяви представника позивача ОСОБА_2 про відвід суддів Хохуляка В.В., Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П. необгрунтованими та зупинено провадження у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 3 березня 2018 року заяву представника ОСОБА_2 про відвід колегії суддів передано на розгляд судді Стрелець Т.Г.

Статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Зокрема, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

У справі «Газета Україна-Центр проти України» (заява № 16695/04), рішення від 15 липня 2010 року ЄСПЛ зазначив, що «Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності».

З вищезазначеного вбачається, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно довести наявність відповідних вищезазначених суб'єктивних та об'єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

В інакшому випадку особиста безсторонність суду презюмується.

Розглянувши заяву представника позивача про відвід суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Хохуляка В.В., Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П., проаналізувавши викладені в ній доводи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 36, 39, 40, 41, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_2 про відвід суддів Хохуляка В.В., Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П. у справі за позовом ОСОБА_8 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Г. Стрелець