Справа № 826/28037/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
судді - Кармазін О.А., Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.11.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Національної поліції України, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 06.11.2015 № 1017 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 на підставі пунктів 10 та 11 розділу 11 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у м. Києві працевлаштувати ОСОБА_2 на посаду, що є рівнозначною посаді, займаній ним до звільнення;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у м. Києві виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.11.2017 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в місті Києві від 06.11.2015 № 1017 о/с в частині звільнення 06.11.2015 в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом «г» статті 64 (через скорочення штатів) ОСОБА_2, старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Шевченківського районного управління; поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві з 07.11.2015; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_2 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 1998 року.

Згідно наказу ГУ МВС України в м. Києві від 29.04.2014 № 182 ОСОБА_2, старший оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Шевченківського районного управління, перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 27.06.2013 по 26.11.2015 відповідно до статті 18 Закону України «Про відпустки» (том 2 а.с. 13).

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 06.11.2015 № 1017 о/с «Щодо особового складу», згідно з пунктами 10, 11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_2 (НОМЕР_1), старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Шевченківського районного управління звільнено 06.11.2015 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) (том 1 а.с. 16).

Вислуга років на день звільнення позивача складає 16 років 6 місяці 3 дні.

Позивач, вважаючи своє звільнення незаконним, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що звільнення позивача під час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років порушує права позивача, а тому наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 06.11.2015 № 1017 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві. В частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і грошове забезпечення йому за цей час не нараховувалось та не виплачувалось, то в даному випадку відсутні втрати, які необхідно компенсувати позивачеві під час дії наказу про його звільнення, у зв'язку із чим у задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством, а звільнення позивача відбулося правомірно через скорочення штатів у зв'язку з ліквідацією органу державної влади - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, на підставі чого у задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до пункту 10 зазначеного Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 17 наведеного Положення встановлено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно статті 3 Закону № 580-VIII поліція у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції (пункт 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII).

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (пункт 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII).

Пунктом 11 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII встановлено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 було звільнено зі служби відповідно до пунктів 10 та 11 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII, а також на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення 114.

Згідно підпункту «г» пункту 64 Положення 114 особи середнього, старшого і вищого навчальницького закладу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15.

Отже, оскільки ні вказаним Положенням, ні нормами діючого на час звільнення ОСОБА_2 Закону України «Про міліцію» не було врегульовано процедури проведення звільнення у зв'язку зі скороченням штатів, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно було застосовано до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частина третя статті 40 КЗпП України).

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина друга статті 49-2 КЗпП України).

Водночас, з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частина третя статті 49-2 КЗпП України).

Відповідно до роз'яснень пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення (абзац перший).

Разом з тим, відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили про виконання останніми обов'язку запропонувати позивачеві іншу роботу, відсутності можливості подальшого використання на службі ОСОБА_2

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Згідно з частиною третьою статті 179 Кодексу законів про працю України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Частиною сьомою статті 179 Кодексу законів про працю України передбачено, що відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача під час перебування його у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років порушує вимоги статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність прав жінки і чоловіка шляхом забезпечення останнім спеціальних заходів щодо охорони праці і здоров'я, створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям, а тому наказ Головного управління МВС України у м. Києві від 06.11.2015 № 1017 о/с в частині звільнення 06.11.2015 в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом «г» статті 64 (через скорочення штатів) ОСОБА_2, старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Шевченківського районного управління є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на повну ліквідацію державного органу виконавчої влади - міліції, колегія суддів вважає безпідставними та протиправними, оскільки відповідно до відомостей із спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців - ГУ МВС України в м. Києві (ідентифікаційний код 08592201) перебуває у стані припинення, за рішенням засновників з 06.11.2015 та не ліквідоване.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання Головного управління Національної поліції у місті Києві працевлаштувати останнього на посаду, що є рівнозначною посаді, займаній ним до звільнення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Роз'ясненням Міністерства юстиції України від 25.01.2011 «Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» зазначено, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Крім того, як видно із спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ГУ МВС України в м. Києві, станом на час розгляду справи судом першої інстанції, не ліквідоване, а тому підстав для працевлаштування позивача в органах поліції на посаді, що є рівнозначною посаді, займаній ним до звільнення, відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню шляхом поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві з 07.11.2015.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, пунктом 24 Положення № 114 передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Як було зазначено вище, на момент звільнення позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з частиною першою статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Враховуючи, що позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і грошове забезпечення йому за цей час не нараховувалось та не виплачувалось, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні втрати, які необхідно компенсувати позивачеві під час дії наказу про його звільнення, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 09.09.2016 у справі № К/800/30232/16 та від 20.09.2017 у справі № К/800/12957/16.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.11.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 06.03.2018.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.