Справа № 806/1685/17
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"06" березня 2018 р. Справа № 806/1685/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: від позивача представники - Пилипчук В.С.; Міняйло В.Г.; Далакішвілі О.Г.;Новобранець Т.В.; від відповідача представник - Іванюк Н.В.; від третьої особи позивача - Ведініщев М.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "04" вересня 2017 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Нова" до Міністерства екології та природних ресурсів України, третя особа на стороні позивача- Державна регуляторна служба України про скасування наказу , -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко Нова" звернулося до суду з позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України про скасування наказу від 06.10.2016 №367.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що вказаним наказом було анульовано ліцензію, видану ТОВ "Еко Нова" на право провадження господарської діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами. Позивач вважає, що спірний наказ є незаконним, упередженим, прийнятим відповідачем без наявності належних правових підстав, а тому просив його скасувати.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.09.2017 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Нова" задоволено.

Визнано протиправним наказ Міністерства екології та природних ресурсів України №367 від 06 жовтня 2016 року та скасовано його.

Стягнуто з Міністерства екології та природних ресурсів України за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Нова" понесені судові витрати в розмірі 1600 грн.

Не погоджуючись з постановою, Міністерство екології та природних ресурсів України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позову. Відповідач посилається на те, що у позивача відсутні документи необхідні для ведення господарської діяльності у сфері поводженням з небезпечними відходами, зокрема дозвіл на викиди в атмосферне повітря. Зазначає, що судом не досліджено докази, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення. Крім того, посилається на те, судовим рішенням надано дозвіл неконтрольованій діяльності небезпечного підприємства, що ведеться із порушенням вимог діючого законодавства, що може призвести до тяжких наслідків, як для навколишнього природного середовища так і для здоров'я людей.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.05.2013р. Міністерством екології та природних ресурсів України було видано ТОВ "Еко Нова" ліцензію серії АЕ №263941 на операції у сфері поводження з небезпечними відходами ( збирання, перевезення, зберігання, оброблення).

04.08.2014 у зв'язку з розширенням видів діяльності було видано ліцензію серії АЕ №288632 на операції у сфері поводження з небезпечними відходами ( збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізація).

29.09.2016 Міністерством екології та природних ресурсів України було проведено позапланову перевірку додержання ТОВ "Еко Нова" ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, за результатами якої складено акт №05/16, в якому зазначено, що він є актом про виявлення недостовірних даних у документах, що подавались суб'єктом господарювання для отримання ліцензії.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 06.10.2016 №367 було анульовано ліцензію видану ТОВ "Еко Нова" на право провадження господарської діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами на підставі пункту 7 частини 16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності" та висновків акту позапланової перевірки додержання ТОВ "Еко Нова" ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження небезпечними відходами від 29.09.2016року №05/16.

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновків, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані на підставі та в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії за пунктом 7 частини 2 ст.16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності" є акт про виявлення недостовірності даних у документах, поданих суб'єктом господарювання разом із заявою про отримання ліцензії.

Відповідно до частини 3 ст. 16 цього ж Закону акти, передбачені пунктами 5 - 9 частини другої цієї статті, мають містити детальне викладення фактів порушення законодавства, їх обґрунтування. Рішення про анулювання ліцензії приймається органом ліцензування ( ч. 4 ст. 16 названого Закону). Таким органом беззаперечно є Міністерство екології та природних ресурсів України.

Отож, підставою для анулювання ліцензії за пунктом 7 частини 2 ст. 16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності" є виключно акт у якому виявлено недостовірні дані у документах, поданих суб'єктом господарювання разом із заявою про отримання ліцензії. Такий акт повинен містити детальне викладення фактів зазначення суб'єктом господарювання недостовірних даних у документах, які подавалися ним разом із заявою на отримання ліцензії та їх обґрунтування.

Дослідивши зміст акту від 29.09.2016року №05/16 (на підставі якого прийнято наказ про анулювання ліцензії), колегією суддів встановлено, що вказаний акт не містить жодних детальних фактів з приводу того у яких документах (поданих позивачем разом із заявою про отримання ліцензії) заявлено недостовірні дані та їх обґрунтування.

Аналогічна позиція з приводу обумовлених обставин була викладена і в розпорядженні Державної регуляторної служби №66 від 07.04.2017року (а.с. 35 т.1).

Судом апеляційної інстанції надавався відповідачу строк для надання детальних пояснень з приводу того, в яких документах (що подавались позивачем на отримання ліцензії) було виявлено недостовірні дані, їх перелік та обґрунтування їх недостовірності. Однак, відповідач не навів суду жодного факту зазначення позивачем недостовірних даних у документах, що подавались разом із заявою на отримання ліцензії.

Натомість, із змісту акту перевірки від 29.09.2016року №05/16 слідує, що вході проведеної перевірки виявлено порушення частини 6 п. 11, п. 12, ч. 4 п. 17 Ліцензійних умов (відсутня припливно - витяжна вентиляція, не надано відомості про наявність власних або орендованих виробничих площ (приміщень), не надано реєстрової картки об'єкту утворення, оброблення та утилізації відходів).

Проте, виявленні в ході перевірки порушення стосуються недотримання позивачем положень Ліцензійних умов.

Отож, наведені відповідачем порушення Ліцензійних умов, не є порушеннями, щодо зазначення суб'єктом господарювання недостовірних даних у документах (що подавались ним для отримання ліцензії), за наявності яких можливе застосування правового наслідку у вигляді анулювання ліцензії за пунктом 7 частини 2 ст. 16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Відтак, відповідачем у супереч положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено та не встановлено обставин щодо зазначення позивачем недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою про отримання ліцензії, наявність яких могли б бути правовою підставою для винесення наказу про анулювання ліцензії на підставі пункту 7 частини 2 ст. 16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності".

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Міністерство екології та природних ресурсів України безпідставно та необґрунтовано винесено наказ від 06.10.2016 №367 про анулювання, виданої позивачу ліцензії на підставі пункту 7 частини 2 ст. 16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Стосовно ж відображених у акті перевірки від 29.09.2016року №05/16 порушень Ліцензійних умов, то колегія суддів зазначає, що ліцензія могла бути анульована органом ліцензування на підставі п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності" (за наявності акту про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності).

Однак, відповідач на обумовлені положення законодавства не зважив, а відповідно не вжив заходів передбачених п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності" для прийняття розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, проведення перевірки виконання такого розпорядження та прийняття за результатами перевірки відповідного рішення.

Водночас, колегія суддів зазначає, що суди не вправі підміняти державні органи при виконанні ними владних функцій, в тому рахунку і виносити розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, складати акти про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов та приймати відповідні рішення з питань анулювання ліценції з інших підстав, що передбачені ч. 2 ст. 16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Стосовно ж решти виявлених порушень про які відповідачу стало відомо після винесення оскаржуваного наказу, то наведені у апеляційній скарзі та поясненнях до неї порушення не стосуються фактів виявлення недостовірних даних, зазначених позивачем у документах, поданих разом із заявою про отримання ліцензії. Відтак, обумовлені в апеляційній скарзі та поясненнях порушення не є підставою для анулювання ліцензії саме на підставі пункту 7 частини 2 ст. 16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Поряд із зазначеним зібраними у справі доказами підтверджується, що з опису документів, що подавались позивачем разом із заявою про переоформлення ліцензії, копія якого міститься у матеріалах справи вбачається, що до заяви було долучено, як висновок державної екологічної експертизи №48 так і відомості про наявність позитивних висновків, який серед інших документів був отримано посадовою особою Міністерства екології та природних ресурсів України Шкамардіною Л.О. Факт наявності висновку №48 також підтверджується копією опису речей і документів, які були вилучені 16.11.2015 у відповідача, згідно якого вбачається, що слідчим було вилучено оригінал висновку №48.

Що стосується позиції відповідача, яким він обґрунтовує свою позицію щодо того, що позивачем при поданні документів на переоформлення ліцензії було надано недостовірні дані, оскільки не було надано позитивного висновку щодо оцінки господарської діяльності щодо оброблення тари із-під пестицидів та агрохімікатів (майка тари), то суд першої інстанції правомірно відхилив такий довід, оскільки жодного посилання на таке порушення у акті перевірки від 29.09.2016 №05/16 на підставі якого прийнято оскаржуваних наказ немає. Водночас, не надання такого висновку не охоплює такий склад правопорушення, як- виявлення недостовірних даних зазначених у документах, що подавались разом із заявою для отримання ліцензії.

Висновком державної екологічної експертизи Міністерства екології та природних ресурсів № 17/088 від 31.07.2014 р. позитивно оцінені матеріали оцінки впливу на навколишнє середовище "Діяльність ТОВ "ЕКО НОВА" по термічному знищенню небезпечних та помірно небезпечних відходів на утилізаторі УТ ЗОООД, що розташований за адресою: 12700, Житомирська область, м. Баранівка, вул. І.Франка,104-А" на підставі еколого-експертної оцінки аналітичного опрацювання матеріалів оцінки впливу на навколишнє середовище розробленої ДП "Центр екологічних ініціатив" від 31.07.2014, яка є невід'ємною частиною висновку державної екологічної експертизи.

Досліджуючи питання дотримання строків звернення позивача до суду з позовною заявою, колегією суддів встановлено, що ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017року (а.с.177 т.1) визнано причини пропуску строку звернення з позовною заявою про оскарження наказу №367 від 06.10.2016року поважними.

Надаючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегією суддів встановлено, що не погоджуючись з наказом відповідача №367 від 06.10.2016року позивач звернувся в порядку адміністративного оскарження зі скаргою від 31.10.2016року до Експертно - апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України.

За результатами розгляду скарги позивача Експертно -апеляційною радою при Державній регуляторній службі України 07.04.2017р прийнято Розпорядження №66, яким зобов'язано Міністерство екології та природних ресурсів України усунути порушення вимог Законів України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" скасувавши наказ від 06.10.2016 №367 в частині анулювання ТОВ "Еко Нова" ліцензії серії АЕ 288632 від 31.07.2014 на операції у сфері повноваження з небезпечними відходами.

Відповідно до абз. 2 частини 9 ст. 16 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності" рішення спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування набирає чинності з дня видання ним розпорядження про задоволення або відхилення апеляції чи про необхідність усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Частиною 2 статті 4 цього ж Закону передбаченою, що розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах повноважень, є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями.

Листом Державної регуляторної служби України №3270/0/20-17 від 16.05.2017року (який відповідач отримав 25.05.2017року) поінформовано позивача, що винесене Експертно - апеляційною радою при Державній регуляторній службі України розпорядження №66 від 07.04.2017р є обов'язковим до виконання органами виконавчої влади та зокрема -Міністерством екології та природних ресурсів України. Водночас, вказаним листом повідомлено, що видана позивачу ліцензія (відносно якої відповідачем видано оскаржуваний наказ) є такою, що діє.

Таким чином, за результатами розгляду скарги позивач фактично отримав позитивне рішення, а зокрема розпорядження Експертно -апеляційної ради при Державній регуляторній службі України №66, яким зобов'язано відповідача усунути порушення, шляхом скасування спірного наказу. При цьому, згідно положень Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності" та інформації наведеній у листі Державної регуляторної служби України №3270/0/20-17 від 16.05.2017 таке розпорядження було обов'язковим до виконання. При цьому, обумовленим листом позивача запевнили про продовження дії його ліценції.

З наведеного слідує, що станом на 25.05.2017року позивач мав обґрунтовані сподівання, щодо усунення порушень його прав за наслідками адміністративного оскарження. Відтак, обґрунтовано та підставно вважав, що його права є захищеними внаслідок позитивного вирішення його скарги Експертно -апеляційною радою при Державній регуляторній службі України, розпорядження якої є обов'язковим до виконання.

До суду позивач з даним позовом звернувся - 19.06.2017року безпосередньо після з'ясування обставин щодо невиконання відповідачем Розпорядження апеляційної ради при Державній регуляторній службі України №66.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України (редакції, що діяла на дату винесення судом першої інстанції ухвали від 20.07.2017року) пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Питання доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97 №475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, оцінюючи обставини справи та з метою недопущення ситуації позбавлення особи права допуску до правосуддя, колегія суддів дійшла висновку, що за вищевказаних обставин позивач мав обґрунтовані та підставні сподівання (передбачені національним законодавством) щодо фактичного захисту його порушених прав в наслідок позитивного вирішення його скарги в порядку адміністративного оскарження, а відтак за наявності поважних причин не своєчасно реалізував надане йому право на оскарження до суду наказу відповідача №367 від 06.10.2016року.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення позивачу строку звернення до суду для оскарження обумовленого наказу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "04" вересня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повне судове рішення складено "06" березня 2018 р.