Справа № 336/4942/17(2-а/336/466/2017)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2018 рокусправа № 336/4942/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Богданенка І.Ю.,
судді: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,
за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2017 року (ухвалену в м. Запоріжжі суддею Сурковою В.П.)

у справі №336/4942/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у Шевченківський районний суд м. Запоріжжя з позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пільгової пенсії, зобов`язання призначити пільгову пенсію відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 8 років.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про помилковість висновків суду, оскільки з документів вбачається факт перебування позивача саме у зоні відчуження, тобто в населеному пункті віднесеного до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 та основним доказом є діюче і ніким не оскаржене посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_1 , видане 02 лютого 2006 року.

У письмових запереченнях відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та просить, апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, підтверджується матеріалами справи не заперечується сторонами, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується дублікатом посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році серії НОМЕР_1 від 02 лютого 2006 року, виданого замість посвідчення серії № НОМЕР_2 з відміткою «перереєстровано», має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 10, 15).

Згідно з записами копії трудової книжки серії НОМЕР_3 від 28 лютого 1983 року, зокрема позивач в період з 24 лютого 1986 року по 31 березня 1990 року працював водієм 3 класу в Запорізькому автотранспортному підприємстві 07066, яке в подальшому перейменовано у Запорізьке автотранспортне підприємство 22363 та Запорізьке автотранспортне підприємство 12363 (а.с. 25).

17 серпня 2017 року позивач звернувся до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та подав документи.

Листом від 22 серпня 2017 року №8446/04 відповідач направив на адресу позивача рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу зі зниженням пенсійного віку (а.с. 32).

Відповідно до рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя №18 від 22 серпня 2017 року, відповідачем розглянуті документи, що подані ОСОБА_1 : заяву від 17 серпня 2017 року про призначення пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; трудову книжку (оригінал та копію); копії паспорта та ідентифікаційного коду, військового квитка, диплому про навчання, посвідчення ліквідатора; документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (довідка №1139 від 13 листопада 1992 року та відрядне посвідчення №353), довідку про заробіток для обчислення пенсії, дані персоніфікованого обліку та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії (а.с. 33).

Відмова у призначенні пенсії обґрунтована тим, що при поданні заяви про призначення пенсії заявником не подана довідка форми ф.122 або первинні документи з підприємства, де працював заявник, які підтверджують період перебування в зоні відчуження, табелі обліку робочого часу за період роботи в зоні, оскільки з поданих інших додаткових документів, які підтверджують його перебування в зоні відчуження не можливо підтвердити дні виїзду до зони відчуження, у зв`язку з чим немає можливості визначити право на пенсію.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії дає йому право на користування пільгами, передбаченими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для цієї категорії осіб, проте сама по собі наявність такого посвідчення не може бути підставою для призначення позивачу пенсії у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки для призначення пенсії за цією статтею крім такого посвідчення необхідно надання документів, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини 2 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюється статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка працювали у зоні відчуження в 1987 році від 1 до 14 календарних днів.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Згідно із частиною 3 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

При цьому, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі, і призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії ; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено зниження пенсійного віку на 8 років учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які працювали в зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, за змістом пункту 7 вказаного Порядку підставою для призначення пенсії, крім довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, можуть бути інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з копією довідки Запорізького автотранспортного підприємства №1139 від 13 листопада 1992 року (наявна в матеріалах справи та подавалася відповідачу разом із заявою про призначення пенсії), ОСОБА_1 на підставі наказу та посвідчення був відряджений до м. Києва з 29 червня 1987 року по 28 липня 1987 року та приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30 кілометровій зоні в Чорнобилі. За вказаний період йому виплачена заробітна плата у подвійному розмірі на підставі постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року №665-195 (а.с. 5).

Відповідно до пункту 55 розділу 1 «Зона відчуження» Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23 липня 1991 року місто Чорнобиль віднесено до зони відчуження.

Також, за змістом постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року №665-195, оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другий і першої зонах небезпеки (зони віджуження), проводиться відповідно у чотири-, три- або двократному розмірах, понад середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Зважаючи на викладене, фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в матеріалах справи є достатні докази, що підтверджують той факт, що позивач працював у зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів.

Відповідно до записів трудової книжки, позивач має понад 15 років страхового стажу, за призначенням пенсії звернувся до закінчення трьохмісячного строку та після досягнення 52 річного віку (а.с. 17-31).

У відповідності до частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, відповідачем безпідставно та необґрунтовано відмовлено позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також, відповідно до пункту 4.7 Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

З урахуванням того, що відповідачем прийнято рішення №18 від 22 серпня 2017 року про відмову у призначенні пенсії, та судом встановлено протиправність відмови у призначенні пенсії, суд апеляційної інстанції на підставі статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне скасувати це рішення, як таке, що порушує право позивача на пенсію.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2017 року скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зменшенням віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Скасувати рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя №18 від 22 серпня 2017 року, прийняте за заявою ОСОБА_1 від 17 серпня 2017 року.

Зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 8 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06 липня 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 27 лютого 2018 року.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим