Справа № 523/14672/17
Суддя: Виноградова Н. В.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/73/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2018 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Виноградової Н.В.,

при секретарі судового засідання Одарія В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції про визнання постанови протиправною та її скасування,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції в якому просив: Визнати дії інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції м. Одеси лейтенанта поліції ОСОБА_2, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними; Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серія БР № 761380, винесену 12.10.2017 року інспектором батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції м. Одеси лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а справу - закрити.

Свій позов обґрунтував тим, що відповідач ОСОБА_2: незаконно розглянув справу в місці знаходження автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі; позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП. Постанову вважає сфалісіфікованою, оскільки відповідачем не було встановлено особу, яка керувала транспортним засобом. Крім того зазначає, що в протокол була внесена невірна адреса знаходження транспортного засобу, а саме: у пункті 6 Постанови зазначено: «12» 10 2017 року 15 год. 30 хв. на (в) (місце скоєння адміністративного правопорушення) м. Одеса, вул. Успенська 35», однак о 15.30 год. 12.10.2017 за адресою: м. Одеса, вул. Успенська 35 не знаходився, оскільки у цей час перебував у Інституті післядипломної освіти спеціалістів морського і річкового транспорту за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 42.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх. Крім того зазначив, що постанова сфальсифікована посилаючись на те, що працівник поліції не встановив тривалість зупинки/стоянки автомобіля, а також особу, яка керувала автомобілем та поставила його на дане місце. Згодом також позивач вказав та надав витяг Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомості № 116156433, що адреса: м. Одеса, вул. Успенська, 35 не існує.

Відповідач надав заяву в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги не визнав.

Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що з відеозапису вбачається, що автомобіль позивач залишив на більш ніж 10 хвилин, тому це вважається як стоянка автомобіля в невстановленому місці, а також зафіксовано відеозаписом визнання позивачем зазначених в протоколі обставин. Крім того, на зауваження позивача про те, що в постанові вказана неіснуюча адреса, пояснив, що працівники поліції не мають можливості на місці отримати відомості з Державного реєстру на який посилається позивач.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторін по справі, оглянувши відеозапис, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2017 року інспектором батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції м. Одеси лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серія БР № 761380 про притягнення ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. Відповідно до змісту постанови позивач здійснив стоянку у місці, де транспортний засіб зробив неможливим рух іншому транспортному засобу.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги і пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно ч. 1 ст. 40 Закона Укарїни «Про Національну поліцію» передбачено, що «поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку».

Також, згідно до п. 4 Інструкції затвердженної наказом Міністерства внутрішніх справ України «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» від 07.11.2015 № 1395 передбачено, що адміністративні матеріали, оформлені поліцейським, протягом однієї доби надсилаються до підрозділів адміністративної практики для подальшої їх реєстрації та опрацювання.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі - Правила, Правила дорожнього руху) передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Пунктом 1.1 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Вираз «....на всій території України» означає, що дія Правил поширюється як на вулично-шляхову мережу (про що зазначає позивач), так і поза нею (позивач не бере до уваги дані обставини). З цього випливає, що вимоги Правил повинні виконуватися в усіх місцях, де можливий рух транспортних засобів або пішоходів, а не лише на автомобільних дорогах, вулицях, як зазначає позивач.

Додатковим підтвердженням цьому є положення ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», яка встановлює, що водій має право керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку.

Територія на якій було зафіксовано правопорушення використовується як місце для стоянки автомобілів (не лише працівників організації у користуванні, якої перебуває земельна ділянка) та по ній здійснюється рух транспортних засобів, котрі прямують до цієї стоянки з вулиці.

Таким чином, місце вчинення правопорушення підпадає під поняття прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в'їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п. 1.10 Правил) та на неї розповсюджуються вимоги Правил дорожнього руху.

В той же час позивач невірно тлумачить норми законодавства стосовно території розповсюдження вимог Правил дорожнього руху, застосовуючи лише поняття автомобільна дорога, вулиця (дорога). Однак, ПДР встановлюють єдиний порядок дорожнього руху й на інших територіях, зокрема, у житловій та пішохідній зонах (Розділ 26 ПДР), різних прилеглих територіях тощо (законодавством перелік таких не обмежений).

Згідно з п. 15.10 (д) Правил дорожнього руху стоянка забороняється в місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що «органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення:…, зокрема, і за частинами першою, другою і третьою статті 122»).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст. 258 КУпАП), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р. встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.3 Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

В Рішенні Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. зазначено, що застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст.258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол (навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення) та, відповідно, можливість розглядати справи і накладати стягнення на місці вчинення правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Отже, в даному випадку закон дозволяє застосовувати процедуру скороченого провадження, тому, відповідно, дозволяється фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що постанова сфальсифікована оскільки працівник поліції не встановив тривалість зупинки/стоянки автомобіля та особу яка керувала автомобілем, а також, на думку позивача, зазначення в постанові неіснуючої адреси.

Постанова не може бути скасована лише з формальних підстав, оскільки в судовому засіданні було встановлено фактичне місце скоєння адміністративного правопорушення, тому зазначена адреса в постанові не може бути підставою для скасування постанови.

Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП підтверджується постановою серії БР № 761380 від 12.10.2017р., відеозаписом, поясненнням працівника поліції, поясненням позивача наявних на відео - 12.10.2017 р.

Позивач не надав доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 9, 74-75, 241-246, 250 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції про визнання постанови протиправною та її скасування відмовити.

Рішення може бути оскаржена до Одеського адміністративного апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: