Справа № 816/1640/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 р. Справа № 816/1640/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Бершова Г.Є.
суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.
за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2017 (суддя Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 06.12.17) по справі № 816/1640/17
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборони України
про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
27 вересня 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України, в якому просив суд, урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.11.2017, стягнути на користь ОСОБА_1 невиплаченої надбавки у розмірі 7,5% посадового окладу за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по вересень 2013 року; зобов`язати здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за підвищення посадового окладу у розмірі 31,9% за першу кваліфікаційну категорію; зобов`язати здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за підвищення посадового окладу у розмірі 44,9% за вищу кваліфікаційну категорію; стягнення компенсації за не отримане речове майно в сумі 6789,27 грн; стягнути середній заробіток за час затримки при звільненні в розмірі 194869,50 грн.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2017 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму надбавки за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по 13 вересня 2013 року у розмірі 15 % від посадового окладу з урахуванням виплачених сум.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2013 року по 30.09.2017 року в розмірі 204 354,48 грн. (двісті чотири тисячі триста п`ятдесят чотири гривні сорок вісім копійок) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та прийняти нову постанову в цій частині, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування доводів та вимог апеляційної скарги послався на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" надбавка за особливі умови служби в розмірі 50% нараховувалася та виплачувалася позивачу в повному обсязі. Також стверджує, що норми ст. 117 КЗпПУ про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Представник позивача Лихошвай С.О. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.
Представник відповідача Пономаренко О.В. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.
Третя особа явку свого представника у судове засідання суду апеляційної інстанції не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, учасниками справи не оспорюється та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділення променевої діагностики 387 гарнізонного військового госпіталю військової частини НОМЕР_1 з 19 березня 2007 року.
Відповідно до наказу першого заступника Міністра оборони України від 26.07.2013 №125 майора медичної служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби з посади начальника відділення променевої діагностики військової частини НОМЕР_1 у запас за п. "б" (за станом здоров`я) ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з правом носіння військової форми одягу.
Згідно з наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 13.09.2013 року № 181 позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Полтавського ОМВК.
Позивач, вважаючи, що при його звільненні не було проведено повного розрахунку, зокрема, не виплачено грошові кошти за підвищення посадового окладу у розмірі 31,9% за першу кваліфікаційну категорію та у розмірі 44,9% за вищу кваліфікаційну категорію, не виплачено не донараховану надбавки у розмірі 7,5% посадового окладу за особливі умови служби та компенсацію вартості речового майна, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоотриману суму надбавки за особливі умови служби у розмірі 15 % від посадового окладу, суд першої інстанції виходив з того, що Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входять і надбавки за особливі умови служби, а отже виплата цієї надбавки з 01 січня 2008 року підлягала виплаті в розмірах, визначених цією Інструкцією. Також враховуючи те, що відповідачем по справі не було проведено виплату належних позивачеві сум при звільненні, спір щодо зобов`язання нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману суму надбавки за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по 13 вересня 2013 року у розмірі 15 % від посадового окладу з урахуванням виплачених сум вирішено на користь позивача, а також враховуючи наявність вини відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві вищевказаної надбавки, суд дійшов висновку про наявність підстав для виплати позивачеві суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх безпідставність.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пунктів 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (далі за текстом - Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 3 названої Постанови затверджені додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25-28, відповідно до яких військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу встановлені надбавки за кваліфікаційну категорію та особливі умови служби.
Додатком 25 встановлені надбавки: за кваліфікаційну категорію військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу, які проходять військову службу за контрактом і мають кваліфікаційну вищу категорію, у розмірі 15 відсотків посадового окладу; за особливі умови служби зазначеної категорії військовослужбовців у розмірі від 5 до 25 відсотків посадового окладу.
Згідно з пунктом 7 Постанови №1294 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25 - 28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Поряд із цим, наказом Міністра оборони України № 260 від 11 червня 2008 року затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 № 638/15329 (далі за текстом - Інструкція).
За змістом п. 16.1 та пп. 16.2.2 Інструкції надбавка за особливі умови служби у розмірі 15 відсотків посадового окладу виплачується штатним військовослужбовцям, які займають посади медичного складу у відділах (відділеннях та лабораторіях) епідеміологічних, бактеріологічних, дезінфекції, дезінсекції, дератизації, санітарно-епідеміологічних, гігієни санітарно-епідеміологічних, санітарно-гігієнічних і радіаційно-токсикологічних загонів (регіональних і територіальних) (крім посад, зазначених у підпункті 16.2.1 цієї Інструкції).
Пунктом 2 вказаного наказу установлено, що цей наказ застосовується з 1 січня 2008 року.
Таким чином, Інструкцією було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входять і надбавки за особливі умови служби, а отже вказана надбавка з 01 січня 2008 року підлягала виплаті в розмірах, визначених цією Інструкцією, тобто в розмірі 15 відсотків посадового окладу.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме: довідки ВЧ НОМЕР_2 від 14.09.2017 № 2137, довідки про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 13 вересня 2013 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена надбавка за особливі умови служби у період з лютого 2008 року по 13 вересня 2013 року в обсязі 50% встановленого розміру відповідно до вимог п. 7 Постанови № 1294 (а.с. 16, 174-182).
За таких обставин, враховуючи, що з наявних у справі документів вбачається, що виплата спірної надбавки здійснювалася не в повному обсязі, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини щодо виплати позивачеві з лютого 2008 року по 13 вересня 2013 року надбавок за особливі умови служби в обсязі 50% встановленого розміру, всупереч положень чинного на той момент законодавства, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплатити ОСОБА_1 недоотриманої суми надбавки за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по 13 вересня 2013 року у розмірі 7,5 % від посадового окладу.
Щодо висновку суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з такого.
Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника визначений Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.
У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.
При розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Так, суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки військової частини НОМЕР_1 про розмір середньоденного та середньомісячного грошового забезпечення, розрахунок середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 складав 140,74 грн., а тому середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку складає 204354,48 грн. (140,74 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) х на 1452 (кількість днів затримки)).
Разом із тим, колегія суддів враховує на значний проміжок часу між датою звільнення та часом звернення до суду із вказаним позовом, а також те, що позивач неодноразово звертався до судових інстанції з аналогічними позовними вимогами, які не були розглянуті по суті, що може свідчити про умисне штучне збільшення розміру виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 53-55).
Враховуючи те, що грошове забезпечення позивача за період з 01.01.2008 по 13.09.2013 становило 252456,80 грн., а недоплачена сума за цей період складає 5286,47 грн. (а.с. 174-182), то враховуючи неістотність цієї суми відносно розміру грошового забезпечення позивача, колегія суддів вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.
При цьому колегія суддів виходить з того, що розмір грошового забезпечення позивача становив - 252456,80 грн., сума заборгованості невиплаченого грошового забезпечення складає 5286,47 грн., що становить 2,09 % від грошового забезпечення, середній заробіток за весь час затримки, який розрахований судом першої інстанції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати від 8 лютого 1995 року № 100 становив 204354,48 грн., враховуючи принцип справедливості та співмірності підлягають стягненню кошти в сумі 4271 грн. (2,09 % від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку).
Виходячи з наведеного, судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Аналогічна правові позиції викладена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року по справі № 6-113цс16 враховуючи принцип співмірності щодо зменшення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Щодо посилання заявника апелянта на те, що на спірні правовідносини не поширюється дія ст. 117 КЗпП України, то колегія суддів зазначає, що спеціальним законодавством, яким регулюються порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, в даному випадку є Закон України "Про війський обов`язок та військову служу" та "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Вказаними нормативно-правовими актами питання виплати компенсації за неповний розрахунок при звільненні не врегульовані, а від так до спірних правовідносин можуть та повинні бути застосовані загальні правила, визначені КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі зменшенням суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивача, з 204354 грн. 48 коп. до 4271 грн.
Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2017 по справі № 816/1640/17 змінити в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 204354 грн. 48 коп.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2013 по 30.09.2017 в розмірі 4271 (чотири тисячі двісті сімдесят одна) грн.
В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2017 по справі № 816/1640/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 05.03.18.