Справа № 820/190/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 р. № 820/190/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника позивача - Острицького А.О.,

представника відповідача - Пилипенко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 яка полягає у виплаті ОСОБА_1 доплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації в розмірі 52596,74 грн. замість 62064,15 грн. протиправними;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_1 своєчасно не виплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 9467,41 грн.;

- подати протягом п`ятнадцяті днів, з дня набрання рішення суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст.382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Харківським обласним військовим комісаріатом при виконанні судового рішення у справі №820/3211/17 було виплачено йому доплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації в розмірі 52596,74 грн. замість 62064,15 грн. При цьому, вказане позивачем порушення його прав відбулося у зв`язку з протиправним здійсненням відповідачем відрахування із належної йому доплати податку на доходи фізичних осіб без одночасної виплати компенсацій податку з доходів фізичних осіб у сумі 9467,41 грн.

Представник відповідача у наданому до суду письмовому відзиві проти заявленого позову заперечував та зазначив, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 року №820/3211/17 стосовно перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, було здійснено розрахунок доплати та направлено заявку у забезпечуючі фінансові органи для виділення коштів на проведення доплати. Після надходження коштів позивачу відповідно до розрахунку на доплату від 10.11.2017 року, яким передбачено, що з урахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб виплата належна позивачу становить 62064,15 грн. (доплата ОСОБА_1 - 52596,74 грн., податок з доходів фізичних осіб - 9467,41 грн.), була здійснена доплата у сумі 52596,74 грн. з урахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб у сумі 9467,41 грн. та перерахований податок з доходів фізичних осіб у сумі 9467,41 грн. Отже, на думку відповідача, позивачу доплата одноразової грошової допомоги при звільненні здійснена в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши повідомлені обставини, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 року у справі №820/3211/17 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій незаконними адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 які полягають у не здійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено; постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 року по справі № 820/3211/17 скасовано в частині відмови у задоволенні позову; прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації; в іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 року по справі № 820/3211/17 - залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наданих представниками сторін пояснень вбачається, що на виконання вказаного судового рішення відповідачем здійснено розрахунок на доплату від 10.11.2017 року, відповідно до якого виплата ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації.

Вказані обставини сторонами визнаються та не заперечуються, а отже не підлягають доказуванню.

При цьому, в даному випадку позивач при зверненні до суду обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що під час проведення розрахунку військовим комісаріатом не компенсовано утриманий податок з доходів фізичних осіб та не виплачено в повному обсязі нараховану доплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації з урахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб.

Суд зазначає, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-XII, який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

При цьому, статтею 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Суд зазначає, що дане положення податкового законодавства кореспондуються із положеннями Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 (далі - Порядок від 15.01.2004 року №44).

Так, відповідно до п.2 Порядку від 15.01.2004 року №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції.

Пунктом 3 Порядку від 15.01.2004 року №44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.

Згідно із п.п. 4, 5 Порядку від 15.01.2004 року №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З огляду на вищевикладене слід дійти висновку, що військовослужбовцям, звільненим з військової служби гарантується право на виплату грошового забезпечення у розмірі та порядку, визначеному чинним законодавством.

При цьому, утримані з грошового забезпечення суми податку на доходи фізичних осіб мають компенсаторний характер та підлягають поверненню у розмірі, рівноцінному втратам доходів цієї категорії громадян, одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Встановлені під час розгляду справи обставини дають підстави вважати, що вище наведені норми діючого законодавства свідчать про наявність у відповідача обов`язку з виплати позивачу грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України №822/3920/13-а від 06.11.2014 р. та №822/3919/13-а від 17.12.2014 року.

Представником відповідача до суду на виконання вимог ухвали про витребування доказів надано розрахунок, з якого вбачається, що на підставі судових рішень у справі №820/3211/17 та грошового атестату форми №2 серії ЗУ №083483, виданого 10.02.2016 року підполковнику ОСОБА_1 , з врахування щомісячної додаткової грошової винагороди 2728,92 грн., індексації 1027,99 грн., розрахунок загальної суми доплати складає: (2728,92 грн +1027,99 грн.) *28 (календарна вислуга років) * 50% = 52596,74 грн.

При цьому, податок з доходів фізичних осіб в розмірі 18% із суми 52596,74 грн. складає 9467,41 грн.

Представниками сторін під час розгляду справи вказано, що позивачу було виплачено на виконання судових рішень у справі №820/3211/17 суму доплати у розмірі 52596,74 грн.

При цьому, представником позивача наголошувалось, що відповідачем не компенсовано податок з доходів фізичних осіб позивачу та мало бути виплачено суму доплати у розмірі 62064,15 грн., яка вказана у розрахунку доплати.

Водночас, з наданих представником відповідача у судовому засіданні пояснень встановлено, що сума в розмірі 62064,15 грн. вказана відповідачем у розрахунку містить в собі ще саму суму податку з доходів фізичних осіб, яка перераховується відповідачем як податковим агентом на виконання норм діючого законодавства.

Судом встановлено, що судовим рішенням суду апеляційної інстанції у справі №820/3211/17 зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, а отже з огляду на вище наведені розрахунки сума доплати складає 52596,74 грн.

Водночас, як встановлено положеннями п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України із вказаної суми утримується податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18%, що складає 9467,41 грн., який водночас компенсується позивачу за місцем виплати такої доплати.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено позивачу доплату з врахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб, що спростовує доводи позивача стосовно протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у виплаті ОСОБА_1 доплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації в розмірі 52596,74 грн. замість 62064,15 грн.

З огляду на вище вказане та встановлені судовим розглядом обставини суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити ОСОБА_1 своєчасно не виплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 9467,41 грн. суд зазначає, що вказана позовна вимога є похідною від первинної, а отже також не підлягає задоволенню.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 подати протягом п`ятнадцяті днів, з дня набрання рішення суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст.382 КАС України, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами частин 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки під час розгляду даної справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то у суду відсутні підстави для зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 подати звіт про виконання судового рішення відповідно до ч. 1 ст.382 КАС України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 12 березня 2018 року.

Суддя Мельников Р.В.