Справа № 826/24818/15
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року № 826/24818/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Власенкової О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Велтайм» (далі також - позивач,

ТОВ «Велтайм»)

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного

управління ДФС у м.Києві (далі також - відповідач)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у місті Києві від 19.06.2015 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 131 060,00 грн. - за основним платежем та штрафною санкцією у розмірі 65 530,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано необґрунтованими висновками відповідача у зв'язку з чим винесено протиправне податкове повідомлення-рішення, яке підлягає скасуванню судом.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення, в яких зазначив про необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, в установленому порядку відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Велтайм» з питань дотримання податкового законодавства при проведенні взаємовідносин із ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» () за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 08.06.2015 №340/1-26-50-22-03- 3813044.

В акті зафіксовано порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, а саме заниження податку на додану вартість на загальну суму 131 060,00 грн., в тому числі за травень 2013 року на суму ПДВ - 86 055,00 грн. та за серпень 2013 року на суму ПДВ - 45 005,00 грн.

На підставі акту перевірки 19.06.2015 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 131 060,00 грн., та штрафними санкціями на суму 65 530,00 грн.

Рішеннями Головного управління ДФС у м.Києві від 20.08.2015 №12879/10/26-15-10-05-35 та Держаної фіскальної служби України від 28.10.2015 року №22699/6/99-99-10-01-04-25 відмовлено у задоволенні скарг позивача на вищевказане податкове повідомлення-рішення та залишене це рішення без змін.

Вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із такого.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у томі числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду зокрема, у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті.

За приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.15 та пункту 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Судом встановлено, що ТОВ «Велтайм» надано до перевірки договір поставки нафтопродуктів від 21.01.2013 №2101/13ГСМ-3, укладений між ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», надалі «Постачальник», в особі директора ОСОБА_1, та ТОВ «Велтайм», надалі «Покупець», в особі директора ОСОБА_2

Підприємством не надано до перевірки відповідні акти приймання нафтопродуктів за якістю, паспорти якості нафтопродуктів, копії сертифікатів відповідності.

До перевірки надані лише видаткові накладні на отримання товару.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей (далі - Інструкція №99), затвердженої наказом Мінфіну України від 16.05.1996 №99, ця Інструкція поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємство).

Відповідно до пункту 2 Інструкції №99 сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідно до пункту 5 Інструкції №99 довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівник» підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником (власником) підприємства, довіреність на одержання цінностей підписується керівником (власником) самостійно.

Відповідно до пункту 7 Інструкції №99 забороняється видавати довіреності, які повністю або частково не заповнені, не мають зразків підпису осіб, на ім'я яких вони виписані.

Відповідно до пункту 10 Інструкції №99 особа, якій видана довіреність, зобов'язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки на підприємство одержаних за довіреністю цінностей, незалежно від того, одержані цінності за довіреністю повністю або частково, подати працівнику підприємства, який здійснює виписування та реєстрацію довіреностей, документ про одержання нею цінностей та їх здачу на склад (комору) або матеріально відповідальній особі.

Відповідно до пункту 13 Інструкції №99 довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей. У разі відпуску цінностей частинами на кожний частковий відпуск складається накладна (акт приймання-здачі або інший аналогічний документ) з поміткою на ній номера довіреності та дати її видачі. В цих випадках один примірник накладної (або документа, що її заміняє) передається одержувачу цінностей, а другий - додається до залишеної у постачальника довіреності і використовується для спостереження і контролю за відпуском цінностей згідно довіреності, а також для проведення розрахунків з одержувачем.

Враховуючи зазначені норми законодавства, господарська операція «прийому-передачі» товару фактично відбувається коли уповноважена особа постачальника передає товар уповноваженій особі покупця на підставі довіреності та фіксує цей факт шляхом складання накладної із зазначенням на ній номера довіреності та дати її виписки, в свою чергу уповноважена особа покупця приймає товар за якістю та кількістю, і засвідчує своїм підписом факт прийому товару.

Згідно з матеріалами справи та враховуючи вищезазначені законодавчі приписи, видаткові накладні, виписані ТОВ «ГАЗУКРАЇНА- 2020» на адресу ТОВ «Велтайм», виписані з порушенням встановленого порядку, а саме, відсутнє відображення необхідних реквізитів, які б підтверджували передачу продукції від постачальника до покупця (в видаткових накладних відсутні реквізити довіреності - номер та дата, не вказано прізвище відповідального за приймання продукції).

В товарно-транспортних накладних на перевезення нафтопродуктів всупереч Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155 не зазначено прізвище відповідальних за отриманням та відпуск нафтопродуктів.

Позивачем включено до складу податкового кредиту у травні та серпні 2013 року суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» () в розмірі - 131059,48 грн.

Також судом встановлено, що до Державної податкової інспекції у Голосїївському районі Головного управління ДФС у м.Києві надійшов вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.04.2015 у справі №646/3810/15-к (провадження №1-кп /646/325/2015) щодо визнання винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України ОСОБА_1, який в період з 04.01.2013 по 09.07.2013 був керівником та засновником ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».

Під час досудового розслідування сторонами укладено угоду про визнання винуватості з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_1 визнав свою винуватість у повному обсязі та зобов'язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні, сприяти досудовому розслідуванню. Допитаний у підготовчому провадженні ОСОБА_1 свою винуватість визнав у повному обсязі та надав пояснення стосовно скоєного ним злочину.

На підставі викладеного Червонозаводський районний суд м.Харкова затвердив угоду про визнання винуватості, укладену 13.03.2015 між процесуальним керівником -старшим прокурором другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України та обвинуваченим ОСОБА_1

ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді штрафу.

Необхідно зазначити, що у договорі на постачання нафтопродуктів №2101/13 ГСМ -3, видаткових накладних від 14.05.2013 №6737, від 29.05.2013 №7933, податкових накладних від 14.05.13 №567, від 29.05.13 №1 відповідальним за здійснення операцій вказано директора ТОВ «ГАЗУКРАЇНА 2020» ОСОБА_1 Відтак, ураховуючи вищевикладене, бухгалтерські та податкові документи складені ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» з порушенням чинного законодавства.

За висновком суду будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів що передбачені законодавством.

У постанові від 01.12.2015 у справі №826/15034/14: Верховний Суд України зазначив, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Подані товариством первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими ДПІ фактами щодо фіктивної діяльності Контрагента позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Крім того, у постанові від 17.11.2015 у справі №2а/3264/11/1070 Верховний Суд України зазначив, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Велтайм» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова