Справа № 820/4998/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4998/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Кононенко З.О. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

представник позивача Мацегора Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2017, суддя Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 12.12.17 по справі № 820/4998/17

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, в якому просив суд: стягнути до бюджету України кошти в рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству (код 24673063), місцезнаходження юридичної особи: 64303, Харківська область, м. Ізюм, вул. Чумацька, 11 в загальному розмірі 209618,97 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконання вимог чинного законодавства Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством подано до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області податкові декларації та розрахунки, за якими податкові зобов'язання складають всього 209618,97 грн. З метою інформування платника податків про наявність податкового боргу на адресу відповідача було виставлено податкові вимоги № 1/47 від 16.10.2001, отримана платником податків 25.10.2001 та № 2/107 від 21.11.2001, отримана платником податків 27.11.2001. У встановлений законодавством строк самостійно узгоджене податкове зобов'язання відповідачем сплачено не було, у зв'язку з чим виник податковий борг перед бюджетом у вказаному розмірі. Податковий борг відповідача з моменту направлення зазначених податкових вимог не переривався, а тому існують усі підстави для стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.17 року в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 7, 9 КАС України, ст. 129 Конституції України, п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п.п. 19-1.1.22 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України, п.п. 95.1, 95.2 ст. 95 ПК України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, справа розглядається за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство перебуває на обліку, як платник податків у Ізюмській об'єднаній державній податковій Інспекції з 07.05.1997 року (а.с.9-11).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідач є власністю Ізюмської територіальної громади від імені якої діє Ізюмська міська рада Харківської області.

Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство має податковий борг перед бюджетом в сумі 209618,97 грн. у тому числі: рентна плата за спеціальне використання води, що виник на підставі самостійно поданого розрахунку № від 12.04.2017, термін сплати 19.05.2017 (податковий борг 27353,28 грн.) та рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин, що виник на підставі самостійно поданого розрахунку № від 12.04.2017, термін сплати 19.05.2017 (податковий борг 182265,69).

З метою інформування платника податків про наявність податкового боргу на адресу відповідача було виставлено податкові вимоги № 1/47 від 16.10.2001, отримана платником податків 25.10.2001 та № 2/107 від 21.11.2001, отримана платником податків 27.11.2001 (а.с.14, 14 - зворот).

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 31496488 від 23.05.2011 на майно позивача зареєстровано податкову заставу згідно акту опису від 20.05.2011 № 1/24673063 (а.с. 39, 40).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що до матеріалів справи не надано доказів здійснення після набрання чинності Податковим кодексом України встановлених цим Кодексом України заходів, які дають податковому органу право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 16.1.4. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 36.1. ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Статтею 203 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Статтею 96 ПК України встановлений порядок погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств.

Відповідно до п. 96.2 ст. 96 Податкового кодексу України у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про: 96.2.1. надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків; 96.2.2. досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету; 96.2.3. ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; 96.2.4. виключення платника податків із переліку об'єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

За правилами п. 96.3 ст. 96 Податкового кодексу України відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень надсилається органу державної податкової служби протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Як свідчать матерцали справи Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство є комунальним підприємством та знаходиться у власності Ізюмської територіальної громади від імені якої діє Ізюмська міська рада Харківської області.

Згідно п. 87.2. ст. 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу). Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги. При цьому відповідно до п. 59.1 Податкового кодексу порядок надіслання платникові податків податкової вимоги тотожний порядку надіслання податкового повідомлення-рішення. У свою чергу згідно з п. 58.3 Податкового кодексу податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Колегія суддів зазначає, що податкові вимоги № 1/47 від 16.10.2001 року та № 2/107 від 21.11.2001 року не стосуються податкового боргу відповідача, який виник за період з 2012 року, оскільки такі податкові вимоги виставлені у 2001 році відповідно до положень Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який втратив чинність з 01.01.2011, а тому не може регулювати питання погашення податкового боргу платника податку, що виник після вказаної дати.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що на податковий борг який рахувався у відповідача за звітний період після вказаної дати повинна була прийнята та надіслана платнику податків нова податкова вимога.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на постанову Вищого адміністративного суду України від 10.02.2016 року по справі № К/800/5546/16, яка набрала законної сили, якою підтверджено, що податковий борг, на погашення якого направлялись перша та друга податкові вимоги від 16.10.2001 № 1/47 та від 21.11.2001 № 2/10, вважається безнадійним та підлягає списанню (а.с.73-76).

Згідно ст. 255 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття постанови) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що до матеріалів справи не надано доказів здійснення, після набрання чинності Податковим кодексом України, встановлених цим Кодексом України заходів, які дають податковому органу право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Колегія суддів зазначає, що відповідач в письмових запереченнях обґрунтував безпідставність заявлених позовних вимог, які спростовують вимоги адміністративного позову та відзиву на заперечення до нього. Позивач, в свою чергу, не довів перед судом правомірність своїх дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно та обгрунтовано дійшов висновку про те, що позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 року по справі 820/4998/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 по справі № 820/4998/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.О. Бондар
Повний текст постанови складено 12.03.2018.