Справа № 806/1343/17
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м.Житомир справа № 806/1343/17

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Мельниченко О.В.,

за участю: позивача, представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шевчука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправним та скасування наказу,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправним та скасування наказу. В обґрунтування позову позивач зазначає, що наказом від 08.09.2016 №913 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани. Позивач вважає, що у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваного наказу, оскільки при проведенні службового розслідування відповідачем було порушено вимоги як Дисциплінарного статуту та і Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а тому просить визнати протиправними дії відповідача щодо проведення службового розслідування, а також визнати протиправним та скасувати наказ від 08.09.2016 №913.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях і просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечував щодо його задоволення, посилався на те, що при проведенні службового розслідування було дотримано усіх вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Як встановлено у ході судового розгляду справи ОСОБА_3 наказом Голови Національної поліції України від 07.11.2015 було призначено начальника слідчого відділення Андрушівського відділення поліції Бердичівського відділу поліції головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Наказами ГУ НП в Житомирській області від 18.05.2016 №95 о/с та від 05.07.2016 №147 о/с на ОСОБА_3 було тимчасово покладено виконання обов'язків начальника Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУ НП в Житомирській області.

01.08.2016 згідно доручення начальника ГУНП в Житомисрькій області №211 було здійснено перевірку Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУ НП в Житомирській області за результатами якої складено доповідну записку №624/25/01-2016 від 16.08.2016.

На підставі вказаної доповідної записки було проведено службове розслідування у висновках якого вказано, що під час перевірки журналу звернень громадян, які надійшли під час особистого прийому (інв. № 19 від 09.11.2015) виявлено 3 незареєстрованих в ЖЕО звернень громадян:

- звернення мешканця с.Івниця Андрушівського району громадянина ОСОБА_4 щодо неправомірних дій посадових осіб ТОВ "Агросервіс" ( вх.Г-129)

- дві заяви мешканця с.Івниця громадянина ОСОБА_5 про вчинення неправомірних дій посадовими особами ТОВ "АгроСервіс".

На час перевірки (01.08.25016) заяви гр.ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у т.в.о. начальника відділення поліції ст.сержанта поліції ОСОБА_3, їх розгляд нікому доручено не було.

04.07.2016 на особистий прийом до т.в.о. начальника Андрушівського ВГІ ст. сержанта поліції ОСОБА_3 з приводу крадіжки речей з дачного будинку звернулася громадянка ОСОБА_6 (вх. № Б-36/oп), звернення якої розглянуто усно, з проведенням бесіди.

16.07.2016 на особистий прийом до т.в.о. начальника Андрушівського ВП ст. сержанта поліції ОСОБА_3 з приводу крадіжки мопеда «Хонда Діо» звернувся громадянин ОСОБА_7 (вх. № K-37/oп), звернення якого розглянуто усно, з проведенням бесіди.

22.07.2016 на особистий прийом до т.в.о. начальника Андрушівського ВП ст. сержанта поліції ОСОБА_3 з приводу крадіжки документів звернувся громадянин ОСОБА_8 (вх. № P-38/oп), звернення якого розглянуто усно, з проведенням бесіди».

Вказані порушення були також відображені у наказі №913 від 08.09.2016, яким притягнуто ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, вимог Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 №1377, Закону України "Про Національну поліцію", що виразилась у приховуванні від єдиного обліку заява і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, незадовільному контролю за діяльністю підлеглих поліцейських, неналежного забезпечення виконання покладених на поліцію завдань у вигляді судової догани.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У частині 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" передбачені обов'язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.04.2016 року №326, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 року за №778/28908, затверджено Правила етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС. Ці Правила як зібрання основних професійно-етичних норм визначають для працівників МВС принципи етики, якими є зокрема гідна поведінка: повага до гідності інших осіб; ввічливість та дотримання високої культури спілкування; доброзичливість і запобігання виникненню конфліктів у стосунках з громадянами; недопущення, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників МВС.

Статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію" визначена Присяга працівника поліції.

Відповідно до частини 1, 2 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 9 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 року №901-VIII передбачено, що до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Таким чином, до затвердження відповідним законом Дисциплінарного статуту Національної поліції України підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 року №3460-ІV (надалі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини 1 якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 12 частини 1 пункту 6 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися дисциплінарне стягнення.

З аналізу вказаних норм суд резюмує, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання конкретних актів законодавства та наказів і інших відомчих нормативно-правових актів.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року №230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за №541/23073, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (надалі Інструкція №230).

За визначенням, наведеним у пункті 1.1. Інструкції №230, службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Згідно з пунктами 8.1, 8.3, 8.4 Інструкції №230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються зокрема: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10, який перебуває на посаді начальника відділу кримінальної поліції Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області, пояснив, що він лише підписував акт службового розслідування, жодних інших дій при проведення службового розслідування він не вчиняв, але довіряє фактам викладеним у висновку службового розслідування.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11, яким було здійснено перевірку Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУ НП в Житомирській області зазначив, що ним було все відображено у акті перевірки, рапортах за наслідками її проведення, які слугували підставою для проведення службового розслідування та підтверджує факти викладені у них.

Суд критично розцінює покази свідків та не приймає їх до уваги з огляду на наступне.

З наявних письмових доказів долучених до матеріалів справи було встановлено, наступне:

- заява ОСОБА_6 з приводу крадіжки речей з дачного будинку зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень Андрушівського ВП за № 1284 від 04.07.2016. Слідчим відділенням Андрушівського ВП на підставі заяви гр. ОСОБА_6 05.07.2016 відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 185 ЬСЬС України ( кримінальне провадження № 16/303);

- заява гр. ОСОБА_7 з приводу крадіжки мопеда «Хонда Діо» зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень за №1384 від 16.07.2016. Слідчим відділенням Андрушівського ВП на підставі заяви гр. ОСОБА_7 17.07.2016 відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 185 КК України (кримінальне провадження № 16/317);

- заява гр. ОСОБА_8 з приводу крадіжки документів зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень за № 1433 від 22.07.2016. Слідчим відділенням Андрушівського ВГІ на підставі заяви гр. ОСОБА_8 22.07.2016 відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 357 КК України (кримінальне провадження № 16/327).

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями виписок кримінальних проваджень.

Що стосується посилання у акті службового розслідування щодо того, що на час перевірки (01.08.25016) заяви гр.ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у т.в.о. начальника відділення поліції ст.сержанта поліції ОСОБА_3, їх розгляд нікому доручено не було, то з наявних у матеріалах справи копій вказаних заяв вбачається, що 21.07.2016 їх розгляд було доручено працівникам ВП.

Зазначені письмові докази фактично частково спростовують твердження викладені у акті службової перевірки, який став підставою до винесення оскаржуваного рішення.

Слід зазначити, що оскаржуваним наказом до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення не лише за порушення, факт вчинення яких було спростовано у ході судового розгляду справи. Проте, спірним наказом застосовано один вид дисциплінарного стягнення за різні порушення, суд позбавлений можливості скасувати наказ про застосування дисциплінарного в частині, оскільки визначення виду дисциплінарного стягнення за вчинені проступки відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В порушення вказаної норми відповідачем не було доведено правомірності оспорюваного рішення, а висновки у акті службового розслідування щодо , на підставі якого було винесено наказ №913 від 08.09.2016 ґрунтуються на припущеннях та були спростовані у ході судового розгляду справи, а тому позов щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу №913 від 08.09.2016 частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 слід задовольнити.

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дії відповідача щодо проведення службового розслідування, оскільки нормами чинного законодавства наділено повноваженнями на проведення службового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Позивач просить відшкодувати понесені витрати щодо сплати судового збору у сумі 647,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 5200,00 грн.

На підтвердження суми витрат на правову допомогу позивачем було надано копію договору про надання правової допомоги №40/05/17 від 16.05.2017 та копія акта про прийняття-передачі наданих послуг від 07.02.2018.

З акта прийняття-передачі наданих послуг вбачається, що представником позивача при наданні правової допомоги за договором було надано юридичні послуги, які складаються з виготовлення позовної заяви, 5усних консультацій, участі у 11 судових засіданнях.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляну на викладене слід відшкодувати позивачу понесені судові витрати в сумі 647,00 грн. судового збору та 5200,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області (10008, Житомирська обл., м.Житомир, Старий Бульвар, 5/37 ), №913 від 08 вересня 2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) протиправним та скасувати його.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 647,00 грн. судового збору та 5200,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

Повне судове рішення складене 01 березня 2018 року