Справа № 204/3002/17(2-а/204/143/17)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2018 рокусправа № 204/3002/17(2-а/204/143/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Кругового О.О.

судді: Шлай А.В. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2017 року, (суддя суду першої інстанції І.В. Тітова), ухвалену у відритому судовому засіданні о 13 годині 11 хвилин в м. Дніпро, повний текст постанови складений 28 серпня 2017 року, за позовом ОСОБА_2 до Інспектора патрульної поліції 6-ї роти 3-го батальйону лейтенанта поліції Малькова Антона Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови -

в с т а н о в и в :

18 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора патрульної поліції 6-ї роти 3-го батальйону лейтенанта поліції Малькова Антона Сергійовича серія ЕАА №086236 від 18 квітня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 18 квітня 2017 року інспектором патрульної поліції 6-ї роти 3-го батальйону лейтенантом поліції Мальковим Антоном Сергійовичем було винесено постанову серії ЕАА №086236 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 225 грн. Позивач зазначає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнятою із порушенням порядку її розгляду, оскільки справу розглянуто на місці події, а не за місцем знаходження органу, який розглядав справу. Позивач зазначає, що рухаючись вниз по крайній правій смузі двох смугової дороги по провулку Січовому до перетину з вилицею Боброва, позивач проїхав перехрестя в напрямку до проспекту Яворницького. Повернувши праворуч в бік з'їзду з провулка Січового між будинком по проспекту Яворницького №125 і будинком по вулиці Боброва №21А позивач проїхав декілька десятків метрів та зупинився на стоянці, після чого продовжив рух в бік пр.. Пушкіна. Позивач зазначає, що знак 5.5 знаходиться зліва поза проїжджою частиною при русі по провулку Січовому вниз у напрямку проспекту Яворницького. Позивач вказує, що він керуючи автомобілем спускався дуже повільно й не мав можливості бачити знак 5.5 з лівого боку на тротуарі, бо рухався відповідно до правил дорожнього руху п. 11.2 якнайближче до правового краю проїжджої частини, а також через те, що починалась ожеледиця.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково: визнано незаконною та скасовано постанову інспектора патрульної поліції 6-ї роти 3-го батальйону лейтенанта поліції Малькова Антона Сергійовича серії ЕАА №086236 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 255 грн., в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції УПП в Дніпропетровській області ДПП звернулось з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про залишення адміністративного позову без розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 18 квітня 2017 року водій ОСОБА_2 в м. Дніпро здійснив по пров. Січовий в бік пр.. Пушкіна із порушенням вимог ПДР, оскільки рух за вказаним напрямком заборонений. Відповідачем під час патрулювання було виявлено правопорушення допущене позивачем, та у відповідності до вимог КУпАП здійснено розгляд адміністративної справи та прийняти постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Також, заявник апеляційної скарги наголошує, що позивачем було порушено строк на оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, не надано суду жодного доказу своєї невинуватості. Також, заявник зазначає, що судом першої інстанції було неправомірно покладено на відповідача судові витрати у справі, оскільки позивач судового збору при поданні позову не сплачував.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18 квітня 2017 року інспектором патрульної поліції 6-ї роти 3-го батальйону лейтенанта поліції Малькова Антона Сергійовича серії ЕАА№086236 від 18.04.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн..

Відповідно до зазначеної постанови позивач здійснив рух по провулку Січовий в бік просп.. Пушкіна де рух дозволено лише в одному напрямку. Рухався в протилежному дозволеному знаком 5.5 «Дорога з одностороннім рухом» напрямку, чим порушив п. 8.4 ПДР.

Вважаючи постанову від 18 квітня 2017 року протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено порядок розгляду адміністративної справи, а саме розглянуто справу на місці події, а не за місцезнаходженням органу, який розглядав справу про адміністративне правопорушення. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про достатність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

В адміністративному позові позивач просить поновити йому строк на звернення до суду за оскарженням постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, зазначає, що вживав дій щодо анулювання постанови як такої, що прийнята відповідачем з порушенням вимог Закону. До суду звернувся одразу після отримання письмової відповіді від Начальника УПП в м. Дніпрі на своє звірення.

В матеріалах справи наявна заява позивача про анулювання постанови, подана начальнику УПП у м. Дніпро 25.04.2017 року, відповідно до матеріалів справи відмовідь на зазначену заяву позивачем отримано 12 травня 2017 року.

Суд першої інстанції, врахувавши зазначені обставини, дійшов висновку про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції та зазначає, що в даному випадку строк порушено у зв'язку з ініціюванням позивачем адміністративного оскарження постанови відповідача, відтак достатніми є підстав для поновлення строку визначеного ст. 289 КУпАП для звернення до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Надаючи оцінку вимогам про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ч. 2 ст.122 КУпАП.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг у вигляді штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно розділу 5 додатку 1 до ПДР, знак 5.5 «Дорога з одностороннім рухом», дозволяє рух транспортних засобів лише в одному напрямку руху.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема за порушення вимог дорожніх знаків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги або заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, у відповідності до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, суд зазначає, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до ст..251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В своєму адміністративному позові ОСОБА_2 проти проїзду по пров. Січовому в м. Дніпро по дорозі із одностороннім рухом фактично не заперечує, зазначає, що порушення ПДР відбулось внаслідок того, що знак 5.5. «Дорога із одностороннім рухом» розміщений із порушенням вимог ДСТУ, тому його не видно водіям, які рухаються по пров. Січовому в м. Дніпро.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, відповідно до п. 1.3. ПДР, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відтак, позивач як водій - учасник дорожнього руху зобов'язаний неухильно дотримуватись правил ПДР, в тому числі вимог Дорожніх знаків.

В свою чергу, доводи позивача щодо неправильності установлення дорожнього знаку 5.5. «Дорога із одностороннім рухом» є необґрунтованими та такими, що не створюють підстав для задоволення позову, оскільки факт неправомірного встановлення дорожніх знаків, який позивач наводить в якості доказу на користь відсутності підстав для застосування адміністративного стягнення, має бути належним чином підтвердженим та обґрунтованим, особою яка оскаржує постанову про адміністративне правопорушення.

Необхідність такого доказування передбачена положеннями 77 КАС України.

Однак, позивачем не надано суду, а в матеріалах справи відсутні належні докази того, що дорожній знак на пров. Січовий за перехрестям з вул.. Боброва в м. Дніпро розташований в порушення вимог ПДР, Державних стандартів або будівельних норм, та таким чином, його не видно учасникам дорожнього руху.

Суд зазначає, що надані позивачем в якості доказів фотознімки фіксують лише дорогу з відповідного ракурсу, вказані знімки не можуть слугувати належним та допустимим підтвердженням неправомірного встановлення дорожнього знаку, оскільки не містять в собі відповідної доказової інформації.

Щодо доводів позивача стосовно порушення відповідачем порядку розгляду справи про притягнення водія до адміністративної відповідальності, а саме проведення розгляду справи за місцем події, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення без скаладання протоколу.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не спростовано правомірність прийнятої у відношенні нього постанови у справі про адміністративне правопорушення, в свою чергу, відповідачем правомірно в порядку та в межах повноважень визначених Законом та Конституцією України, на підставі об'єктивно встановлених обставин справи, прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР та обґрунтовано накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення визначене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вище наведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов неправильного висновку про достатність підстав для задоволення адміністративного позову.

У зв'язку із зазначеним, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2.

Керуючись ст. 286, ст.308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2017 року у справі №204/3002/17 (2а/204/143/17) - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 лютого 2018 року та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя: О.О. Круговий

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук