Справа № 750/12742/15-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Бєлової Л.В.
за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з адміністративним позовом у якому просив визнати рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради щодо відмови у наданні щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції протиправним та зобов`язати призначити у виплату з часу подання заяви (04 грудня 2015 року) щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбаченою Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014.
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Зокрема, в апеляційній скарзі містяться посилання на те, що якщо особа одночасно має право на отримання однієї і тієї ж самої пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то остання має надаватися за вибором особи тільки з однієї підстави. Відтак, за умови отримання позивачем грошової компенсації за піднайом житла, підстави для призначення щомісячної адресної допомоги як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції на проживання відсутні.
Від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, у яких останній підтримує правову позицію суду першої інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року було зупинено апеляційне провадження по справі № 750/12742/15-а до розгляду Вищим адміністративним судом України справи № 750/2414/15-а (К/800/28738/15) та ухвалою від 12 липня 2016 року апеляційне провадження поновлено.
В подальшому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року зупинено апеляційне провадження по справі № 750/12742/15-а до розгляду Верховним судом України справи № 750/2414/15-а (К/800/28738/15) та ухвалою від 06 березня 2018 року поновлено апеляційне провадження.
Сторони в судове засідання не з`явились.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.
Згідно ч. 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , яка передислокована із смт. Приморський (м.Феодосія) в м. Чернігів.
27 листопада 2014 року рішенням Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради позивачу було призначено допомогу переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
30 січня 2015 року на адресу управління надійшов лист Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, який направляв для користування в роботі лист Міністерства соціальної політики Україні від 22.01.2015 № 684/о/14-15/5. В листі зазначалось про те, що питання надання сім`ям військовослужбовців щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, слід розглядати у разі, якщо військовослужбовець не забезпечується житлом та не отримує виплат на зазначені цілі.
30 січня 2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, з метою попередження нецільового використання бюджетних коштів, винесено розпорядження № 05-15/244 відповідно до якого було припинено позивачу виплату допомоги з 01.02.2015 до з`ясування.
04 грудня 2015 року позивач звернувся до УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради із заявою поновити йому виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Листом № 05-06/28804 від 18.12.2015 управління відмовило позивачу у призначенні допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки позивач отримує грошову компенсацію за піднайом житла з 09.07.2014
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказував на те, що оскільки щомісячна адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та грошова компенсація за піднайом (найом) житла, що передбачена Порядком виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450, мають різну правову природу, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Колегія суддів, надаючи правову оцінку встановленим обставинам та фактам, звертає увагу на наступне.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

01.10.2014р. № 505 (далі Порядок № 505).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
Пунктом 5 Порядку № 505 передбачено, для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються. До заяви додається копія свідоцтва про одруження, копії свідоцтв про народження дітей та письмова згода довільної форми про виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім`ї від інших членів сім`ї та згода на обробку персональних даних.
Відтак, чинним законодавством передбачено право внутрішньо переміщеної особи яка стоїть на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення отримати грошову допомогу з дня звернення з заявою за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно.
Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Порядку № 505 уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї.
Крім того, пунктами 10,11 Порядку № 505 визначено, що уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.
В той же час, пунктом 12 Порядку № 505 визначено, що виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, є безумовною підставою для припинення виплати вказаної допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 09 липня 2014 року отримував грошову компенсацію за піднайом житла.
Приймаючи рішення про відмову у призначенні допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідач виходив з того, що питання надання сім`ям військовослужбовців щомісячної адресної допомоги особам, як переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення анти терористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, слід розглядати у разі, якщо військовослужбовець не забезпечується житлом та не отримує виплат на зазначені цілі.
Позивач, з доводами якого погодився суд першої інстанції, протиправність такої відмови обґрунтовує тим, що щомісячна адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та грошова компенсація за піднайом (найом) житла, що передбачена Порядком виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450, мають різну правову природу.
Так, статтею 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень (далі - грошова компенсація) таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби визначено Порядком виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450, відповідно до п.1 якого особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина не орендує для них та членів їх сімей житло.
Однак, відповідно до частини 10 статті 14 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.
Отже, Закон унеможливлює отримання військовослужбовцями та членами їх сімей однакових пільг, гарантій та компенсації з кількох різних підстав.
В той же час, колегія суддів звертає увагу, що компенсація і допомога мають однакову правову природу, оскільки вони виплачуються за рахунок коштів Державного бюджету України з метою покриття витрат особи на проживання, в тому числі й за піднайом житла.
Відтак, військовослужбовець, який є внутрішньо переміщеною особою не має права отримувати одночасно грошову компенсацію відповідно до Порядку № 450 та адресну допомогу відповідно до Порядку № 505.
Зазначеній висновок відповідає позиції висловленій Верховним Судом України у постанові від 11.07.2017 (справа № 750/2414/15).
Враховуючи викладене, позивач позбавлений права на одночасне отримання зазначених вище двох видів соціальних виплат. Відповідно, рішення управління про відмову у призначенні адресної допомоги є правомірним.
Таким чином, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або

зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. 9, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т АН О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради задовольнити.
Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2016 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О.Аліменко

Л.В.Бєлова

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Бєлова Л.В.

Аліменко В.О.