Справа № 826/11925/17
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Київ №826/11925/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Гриценка Володимира Володимировича (далі - Уповнова-жена особа) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом до Фонду, Уповноваженої особи, в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду;

2) зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо включення позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду;

3) зобов'язати Фонд скласти та затвердити зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, щодо внесення суми гарантованої виплати у розмірі 25076,50 грн., що належать позивачу.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є вкладником ПАТ "Банк Михайлівський" і на нього поширюються передбачені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" гарантії відшкодування коштів у розмірі 25076,50 грн., що 19.05.2016 надійшли на його банківський рахунок НОМЕР_2 від Товариства з обмеженою від-повідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" (далі - ТОВ "ІРЦ").

Під час розгляду справи 07.11.2017 позивач і його представник підтримали позов.

Відповідачі явку своїх представників до судового засідання не забезпечили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причин неприбуття не суду повідомив, у зв'язку з чим та згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідач - Фонд - подав до суду заперечення, в яких просить відмовити в позові з тих підстав, що до Фонду не надходили відомості про включення позивача до Загального реєстру вкладників.

Відповідач - Уповноважена особа - подав відзив, в якому просить відмовити в позові з тих підстав, що договір позики від 20.01.2016 №980-056-000179100, укладений позивачем з ТОВ "ІРЦ", є двостороннім, без участі банку як повіреного, та не є вкладом згідно із Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається також на наказ тимчасової адміністрації Банку від 01.06.2016 №42/2 про затвердження результатів перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, і акт Комісії №2, згідно з якими встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ "ІРЦ" по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн. відповідно до п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Заслухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

20 січня 2016р. ПАТ "Банк Михайлівський" (Банк) відкрито позивачу банківський рахунок НОМЕР_2 в гривні для зберігання коштів, на який позивач у той же день вніс через касу Банка 25000 грн.

20 січня 2016р. позивач (Сторона-1) уклав із ТОВ "ІРЦ" (Сторона-2) договір №980-056-000179100, згідно з яким позивач передає у власність ТОВ "ІРЦ" грошові кошти в сумі 25000 грн. на строк 181 день з 20.01.2016 по 19.07.2016, а ТОВ "ІРЦ" зобов'язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти за ставкою 34,78% річних в порядку та на умовах, встановлених цим договором, перерахувавши вказані кошти на рахунок позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" НОМЕР_2. При цьому днем надання суми коштів у власність ТОВ "ІРЦ" вважається день зарахування коштів у сумі 25000 грн. на поточний рахунок товариства відповідно до умов цього договору.

У той же день, кошти у сумі 25000 грн. були перераховані з банківського рахунку позивача на банківський рахунок ТОВ "ІРЦ".

19 травня 2016р. ТОВ "ІРЦ" перераховано на банківський рахунок позивача НОМЕР_2 кошти в сумі 25000 грн. за призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-056-000179100 від 20.01.2016" і кошти в сумі 76,50 грн. за призна-ченням платежу "Оплата процентів по договору №980-056-000179100 від 20.01.2016", а разом 25076,50 грн., що підтверджується наявними у справі копією довідки ПАТ "Банк Михайлівський" про стан рахунку НОМЕР_2 від 27.03.2017 №3Г3/3800, випискою ПАТ "Банк Михайлівський" від 12.10.2017 по особовому рахунку НОМЕР_2 з 19.05.2016 по 31.10.2016.

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 №4/БТ "Про відне-сення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних", виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 23.05.2016 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Миха-йлівський" призначено Ірклієнка Ю.П.

13 червня 2016р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконав-чою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно, призначено Уповноважену особу та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівсь-кий" Ірклієнку Ю.П. з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.

Рішенням від 01.09.2016 №1702 виконавча дирекція Фонду змінила Уповноважену особу, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" з 05.09.2016, на Волкова О.Ю.

Рішенням від 24.01.2017 №265 виконавча дирекція Фонду делегувала окремі повнова-ження ліквідатора Волкову О.Ю. з 25.01.2017 та призначила Уповноваженою особою Гри-ценка В.В. з 25.01.2017, делегувавши йому також окремі повноваження ліквідатора.

За результатами розгляду звернення позивача у зв'язку із набранням чинності Законом України від 15.11.2016 №1736-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" листом Уповнова-женої особи від 26.06.2017 №3Г/21273 повідомлено позивачу, що оскільки договір від 20.01.2016 №980-056-000179100 укладено ним з ТОВ "ІРЦ" без участі ПАТ "Банк Михайлівський" як повіреного, вказаний договір за своїм суб'єктним складом не відповідає вимогам цього Закону, з огляду на що відсутні правові підстави для включення інформації про позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду

Листом Фонду від 10.08.2017 №37-036-16651/17 повідомлено позивачу про те, що за інформацією Уповноваженої особи на його договір не розповсюджується Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг".

Спірні правовідносини виникли у сфері функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб і відшкодування за вкладами та стосуються правомірності невключення пози-вача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування Фондом коштів за вкладом.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлено Законом України від 23.02.2012 №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону №4452 (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Михайлівський") Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшко-дування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 Закону №4452 (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Михайлівський"):

вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах дого-вору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п. 3);

вкладник - фізична особа (у т.ч. фізична особа-підприємець), яка уклала або на ко-ристь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4).

Як було встановлено судом, позивачем відкрито у ПАТ "Банк Михайлівський" банків-ський рахунок, на який позивач вніс кошти у сумі 25000 грн.; у подальшому ці кошти були перераховані Банком з рахунку позивача на рахунок ТОВ "ІРЦ" і 19.05.2016 повернуті останнім на рахунок позивача НОМЕР_2 з виплатою процентів у сумі 76,50 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'я-зується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1).

Частиною 2 цієї статті передбачено право банка використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч. 1). Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2).

Операції за рахунком, що виконуються банком, врегульовано нормою ст. 1068 ЦК України, згідно з якою банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч. 1). Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч. 2). Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перера-хувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахун-кового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3).

Передбачені Законом №4452 гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні положень ст. 2 цього Закону). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, в тому числі на умовах договору банківського рахунка, у зв'язку з чим та з огляду на встановлені судом обставини справи суд дійшов висновку про належність позивача до вкладників ПАТ "Банк Михайлівський". Зазначений висновок, зокрема, відповідає позиції Вищого адмініст-ративного суду України, наведеній в ухвалі від 13.09.2017 №К/800/16649/17.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 26 цього Закону гарантії Фонду не поширюються на відшко-дування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 4 ст. 26 цього Закону передбачає, що Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом року до дня прийняття такого рішення);

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як ауди-тор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - один рік до дня прийняття такого рішення);

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умова-ми відповідно до ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпе-чення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків;

10) за вкладами у банківських металах;

11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Про наявність обставин, визначених у ч. 4 ст. 26 Закону №4452, що є підставою для не відшкодуванням Фондом коштів позивачу, належних останньому на його рахунку, ніхто з учасників справи не стверджував, а судом таких обставин у цій справі не встановлено.

Як зазначає відповідач і підтверджується наявною у справі копією акта №2 від 01.06.2016 про проведення перевірки правочинів (у т.ч. договорів), які відповідають критеріям нікчемності, додатку №1 до нього, Комісією по перевірці правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними (далі - Комісія), в ході перевірки виявлено, що Банком 19.05.2016 виконано платіжні документи ТОВ "ІРЦ" з перерахування коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн., при цьому фінансових можливостей товариства, зокрема, залишку коштів, було недос-татньо для проведення вищенаведених правочинів. Виходячи із наведеного Комісією встановлено, що за ознаками нікчемності та обставин, наведених у додатку до акту, зазначені правочини (транзакції) підпадають під критерії, передбачені п. 7 та п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з наявним у справі витягом з додатку до акта №2 від 01.06.2016 Комісії позивача включено до Переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016 здійснені перера-хування коштів з поточного рахунку НОМЕР_3 ТОВ "ІРЦ" у сумі 25076,50 грн.

Наказом від 01.06.2016 №42/2, копія якого наявна у справі, Уповноваженою особою затверджено викладені в акті №2 Комісії результати проведеної перевірки правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними, та на вико-нання вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України застосовано наслідки нікчемності правочинів (транзак-цій).

Оцінюючи доводи відповідача щодо нікчемності правочину позивачу, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 38 Закону №4452 встановлено, що протягом дії тимчасової адміністра-ції Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладе-них) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними з підстав, визначених час-тиною третьою цієї статті.

Частиною ж 3 цієї статті передбачено, що правочини (у т.ч. договори) неплатоспро-можного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без вста-новлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у корис-тування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, пос-луг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факто-ринг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи пере-дачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встанов-лених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у т.ч. договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий право-чин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (перео-формлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону №4452 Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторо-ни за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону №4452 у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Аналізуючи наведені вище нормативні положення у контексті встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача щодо наявності передбачених п. 7 та п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 підстав для визнання спірних операцій позивача нікчемними, що відповідно призвело до створення перешкод для відшкодування позивачу коштів за рахунок Фонду.

Посилаючись на наявність визначених п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 підстав визнання правочинів нікчемними, відповідачем не доведено вказаних обставин.

Як неодноразово вказував Вищий адміністративний суд України у своїх рішеннях, право уповноваженої особи Фонду здійснювати перевірку правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскіль-ки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Так, всупереч п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 відповідачем не надано доказів того, що умови укладеного між позивачем і ПАТ "Банк Михайлівський" правочину (договір банківсь-кого рахунку) передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Всупереч п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 відповідач не надав доказів того, що позивач є пов'язаною особою банку і що такий правочин (договір) не відповідає вимогам законодавства України

Всупереч п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 відповідачем не надано доказів здійснення ПАТ "Банк Михайлівський" після віднесення його 22.12.2015 до категорії проблемних, опе-рацій, укладення (переоформлення) договорів з позивачем, що призвело до збільшення вит-рат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Посилання відповідача у своїх запереченнях на встановлені для ПАТ "Банк Михайлів-ський" обмеження постановою Національного банку України від 22.12.2015 №917/БТ, якою цей банк віднесено до категорії проблемних, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки, як вбачається з наявної у справі копії постанови Національного банку України від 27.04.2016 №295/БТ, якою викладено п. 4 постанови Національного банку України від 22.12.2015 №917/БТ у новій редакції, жодних обмежень щодо прийняття коштів від позивача і перерахування коштів на рахунок позивача станом на 20.01-19.05.2016 не було.

Посилання відповідача на здійснення Банком кредитних операцій та на обставини повернення ТОВ "ІРЦ" коштів фізичним особам, а також надані відповідачем до суду копії графіку погашення кредитної заборгованості, договору відступлення права вимоги №1805 від 18.05.2016 і додатків №№1, 2 до нього, реєстру кредитних договорі, договору відступ-лення права вимоги №1 від 19.05.2016 і додатків №№1, 2 до нього, реєстру основних догово-рів, суд не бере до уваги як неналежні докази і відхиляє, оскільки вони не стосуються взаємо-відносин між Банком і позивачем та не спростовують факт відкриття позивачу банківського рахунку та надходження на цей рахунок коштів.

Посилання відповідача на те, що договір позики, укладений між позивачем і ТОВ "ІРЦ", є двостороннім, суд вважає вірними, адже це не суперечить змісту даного договору. Однак, виходячи з того, що Банк не був стороною цього правочину, то за змістом ч. 3 ст. 38 Закону №4452 цей правочин не підпадає під критерії нікчемності, визначені вказаною нор-мою, тому твердження відповідача про протилежне суд вважає безпідставними.

Окремо суд зауважує, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження нікчемності правочинів позивача з підстав, визначених у ст. 228 ЦК України, якою визначено загальне поняття нікчемності правочинів.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч. 1). Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч. 2). У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідачем не зазначено і не надано відповідних доказів, які б свідчили про те, що правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конститу-ційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави; не надано судового рішення про визнання недійсним договору банківського рахунку позивача, як і судового рішення за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що визнання відповідачем нікчем-ними правочинів позивача з підстав, визначених у п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452, є необґрунтованим і суперечить вимогам цього Закону.

Враховуючи відсутність підстав для не відшкодування позивачу коштів за рахунок Фонду, визначених цим Законом, суд дійшов висновку про те, що гарантії Фонду поши-рюються на відшкодування позивачу коштів у сумі 25076,50 грн., які надійшли на його рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №4452 (у редакції, чинній на час відкликання ліцензії) Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкоду-вання коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та норматив-но-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа протягом трьох днів з дня отри-мання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Як встановлено судом, після прийняття 13.07.2016 рішення про відкликання банківсь-кої ліцензії та ліквідацію Банку і отримання цього рішення Фондом, Уповноважена особа (Ірклієнко Ю.П.) не включив позивача до переліку вкладників (рахунків), які мають право на відшкодування Фондом коштів за вкладом.

Враховуючи, що згідно із ст. 26 Закону №4452 позивач набув право на одержання га-рантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду в сумі 25076,50 грн., однак після отримання Фондом рішення про відкликання ліцензії та ліквідацію Банку не був включений відповідачем до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, з причин (визнання правочинів нікчемними), які не відповідають цьому Закону, суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

З огляду на те, що визнання відповідачем нікчемними правочинів позивача і допу-щення відповідачем бездіяльність щодо не включення позивача до переліку вкладників (рахунків) ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порушують право позивача на одержання гаран-тованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі 25076,50 грн., а також з метою захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про обґрун-тованість адміністративного позову у частині, що стосується Уповноваженої особи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 254 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання про-типравною без діяльності Уповноваженої особи щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за раху-нок Фонду, а також про зобов'язання Уповноваженої особи надати Фонду додаткову інформацію про рахунок НОМЕР_2, відкритий позивачем у ПАТ "Банк Михайлівсь-кий", за яким позивач має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду у сумі 25076,50 грн.

Крім цього, з метою повного і ефективного захисту прав та інтересів позивача і згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про можливість виходу за межі позовних вимог і визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи від 01.06.2016 №42/2 у частині визнання нікчемним правочину позивача.

Водночас адміністративний позов у частині, що стосується Фонду не підлягає задо-воленню, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено порушень прав та інтере-сів позивача на час розгляду справи, а заявлена до цього відповідача вимога є передчасною. Як зазначив суд вище, позивача не було включено до переліку вкладників внаслідок протиправної бездіяльності Уповноваженої особи, у зв'язку з цим у Фонду не було підстав для внесення позивача до Загального реєстру вкладників.

Щодо строку для звернення до суду з даним позовом суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС (в чинній на час подання позову редакції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шести-місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначає позивач у додаткових письмових поясненнях, у серпні 2016р. його сповістили про нікчемність переказу коштів (транзакцій) ТОВ "ІРЦ" 19.05.2016. Однак здійс-нювати відлік строку на звернення до суду із цим позовом від моменту отримання позивачем вказаного листа суд вважає недоречним, оскільки позивач звертався до відповідачів після прийняття Закону України від 15.11.2016 №1736-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг", яким внесено зміни до Закону України "Про банки і банківську діяльність". Внесені зміни, як вбачається, могли вплинули на правове регулювання спірних правовідносин, а тому позивач мала право сподіватись на перегляд відповідачем прийнятого ним рішення.

Відповідь за результатами розгляду звернення позивача надано Уповноваженою особою листом від 26.06.2017 №3Г/21273, а звернувся до суду з даним позовом - 20.09.2017, тобто в межах визначеного ст. 99 КАС шестимісячного строку, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 90, 241-246, пп. 10 п. 1 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 (01014, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

2. Визнати протиправним і скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" Ірклієнка Юрія Петровича від 01.06.2016 №42/2 у частині визнання нікчемним правочину з перерахування коштів з поточного рахунку НОМЕР_3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" на користь ОСОБА_1 у сумі 25076,50 грн.

3. Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлів-ський" Ірклієнка Юрія Петровича щодо не включення ОСОБА_1 до пере-ліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

4. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на лік-відацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Гриценка Володимира Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформа-цію про рахунок НОМЕР_2, відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський", за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 25076,50 грн.

5. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову у іншій частині.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293, 295-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст складено 12.03.2018.

Суддя Д.А. Костенко