Справа № 826/14575/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 березня 2018 року № 826/14575/17

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Київській області

про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просить:

- визнати незаконними дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо прийнятого наказу від 11 жовтня 2017 року № 1861/4 «Про звільнення ОСОБА_1.»;

- скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Київській області від 11 жовтня 2017 року № 1861/4 «Про звільнення ОСОБА_1.»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 12 жовтня 2017 року по день фактичного поновлення на роботі;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 6 грудня 2017 року.

В судове засідання 6 грудня 2017 року, в яке прибули позивач, представник відповідача. Після розгляду клопотань, судом розпочато розгляд справи по суті, позивачем надано пояснення, оскільки позивач наполягав на наданні відповідачем оригіналу заяви про звільнення, судом оголошено про перерву у розгляді справи до 19 грудня 2017 року.

Позивачем підтримано позовні вимоги в повному обсязі та мотивовано їх тим, що він обіймав посаду головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області. Під час перебування на робочому місці 12 жовтня 2017 року йому телефоном повідомили працівники служби управління персоналом Головного територіального управління юстиції у Київській області про необхідність з'явитись до начальника управління персоналом Головного управління юстиції у Київській області без пояснення причин. Начальник Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 усно погодив його поїздку до управління персоналом. В цей день приблизно о 16 годині його запросили до кабінету начальника управління персоналом, де надали для ознайомлення наказ про його звільнення за угодою сторін, в якому у якості підстави було зазначено «заява ОСОБА_1.». та видали трудову книжку. При цьому позивач одразу ж повідомив, що такої заяви не писав і просив надати йому текст заяви для ознайомлення, однак йому біло відмовлено. Після цього позивач направив начальнику Головного територіального управління юстиції у Київській області заяву про те, що 12 жовтня 2017 року його незаконно звільнено з посади за угодою сторін, оскільки такої заяви він не писав, та просив провести перевірку викладених обставин та скасувати незаконний наказ про його звільнення. Згідно відомостей Укрпошти вказану заяву отримано Головним управлінням юстиції у Київській області 30 жовтня 2017 року.

Позивачем зазначено, що начальник Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції ОСОБА_2 двічі у наполегливій формі вимагав у нього написати заяву про звільнення за власним бажанням із займаної посади без зазначення дати, в тому числі й перед виданням незаконного наказу. Однак він відмовився. Отже підставою для видачі наказу про його звільнення стала неіснуюча або сфальсифікована відповідачем заява від його імені.

Позивач також стверджує, що оскільки незаконними діями відповідача порушено його звичайний уклад життя, він вимушений вчиняти дії, які не мав наміру вчиняти, то йому нанесено моральну шкоду, яку ним оцінено у 10 000,00 грн., та просить стягнути її з відповідача.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив та пояснив, що на адресу Управління надійшла підписана ОСОБА_1 заява про його звільнення з посади головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області з 12 жовтня 2017 року. Заяву було зареєстровано 11 жовтня 2017 року за вхідним № 21603-8-13 та погоджено з керівництвом. У зв'язку з цим Управлінням 11 жовтня 2017 року видано наказ № 1861/4 «Про звільнення ОСОБА_1.», з яким позивача ознайомлено 12 жовтня 2017 року, про що свідчить його підпис на копії оскаржуваного наказу. Під час ознайомлення з наказом позивач не надавав ніяких заперечень, жодних вказівок на це ні на наказі, ні в особовій картці не має. Не подавав він в цей день і окремої заяви. Наведене спростовує його твердження про фальсифікацію заяви про звільнення його з посади.

Заява, що була датована 12 жовтня 2017 року та направлена до Управління поштовим зв'язком, на яку позивач посилається як на доказ своїх тверджень, була направлена ним лише 27 жовтня 2017 року без будь-якого пояснення з боку позивача про такі строки.

Позовна вимога про стягнення на користь позивача моральної шкоди, на думку представника відповідача є необґрунтованою, не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження моральних чи фізичних страждань позивача, спричинених діями відповідача.

В судовому засіданні 19 грудня 2017 року було оголошено перерву на 22 грудня 2017 року через зобов'язання відповідача надати оригінал заяви для огляду та пояснень, яким чином її було отримано.

В судовому засідання 22 грудня 2017 року представником відповідача суду та учасникам процесу було надано для огляду матеріали особової справи позивача у оригіналі, в тому числі й оригінал заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади за власним бажанням. Допитані у якості свідків ОСОБА_3 та начальник управління персоналом Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 пояснили суду, що доступ до приміщення Головного територіального управління юстиції у Київській області для подачі документів є вільним і наразі вони не можуть сказати, як саме до управління надійшла заява позивача про звільнення, оскільки вони побачили документ лише після його надходження із канцелярії. При цьому свідок ОСОБА_4 заперечила той факт, що під час ознайомлення з наказом про звільнення позивач висловлював заперечення, в тому числі й щодо того, що він не писав заяви про звільнення.

Розгляд справи було відкладено на 28 грудня 2017 року у зв'язку з надходженням заяви позивача про перенесення розгляду справи через необхідність вивчення ним змін у законодавстві та неможливості явки у судове засідання 22 грудня 2017 року його адвоката ОСОБА_5, з яким укладено договір про надання правової допомоги від 21 грудня 2017 року.

У зв'язку з поданими в судовому засіданні 28 грудня 2017 року сторонами клопотаннями про продовження розгляду адміністративної справи за їх відсутності у письмовому провадженні, розгляд справи на підставі приписів частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України продовжено в письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що 11 жовтня 2017 року канцелярією Головного територіального управління юстиції у Київській області під вхідним № 21603-8-13 зареєстровано заяву ОСОБА_1, у якій він просить звільнити його з займаної посади за угодою сторін з 12 жовтня 2017 року за угодою сторін.

Відповідно до наказу в. о. начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 № 1861/4 від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» за угодою сторін на підставі заяви ОСОБА_1

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Закону України 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №889-VIII) державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.

Відповідно до частини другої статті 86 цього Закону державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом.

Суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю (частина третя статті 86 Закон №889-VIII).

Крім того, судом також враховується, що стороною, яка ініціює звільнення, може бути як працівник, так і роботодавець. Тобто ініціювати звільнення може працівник шляхом подання роботодавцеві відповідної заяви, або ж роботодавець через направлення працівникові повідомлення про запропоноване звільнення за угодою сторін. Більше того, напряму законодавство не вимагає обов'язкового оформлення письмового документа, що ініціює звільнення (заяви працівника або повідомлення роботодавця), а тому ініціатива щодо звільнення може бути висловлена працівником або роботодавцем іншій стороні усно. Оформлення письмової заяви працівника або повідомлення роботодавця є бажаним, але не обов'язковим.

Оскільки законність припинення трудових відносин за угодою сторін фактично поставлено у залежність від наявності взаємної згоди працівника та роботодавця на таке звільнення, особливу увагу при звільненні за угодою сторін слід приділяти формальному закріпленню такої згоди між сторонами. Найбільш простим вирішенням даного завдання є оформлення роботодавцем наказу про звільнення за угодою сторін, згоду та ознайомлення з яким працівника зафіксовано шляхом поставлення підпису останнього.

Як встановлено судом, заву ОСОБА_1 про звільнення з посади за згодою сторін було подано до Управління фізичною особою. Її було прийнято та зареєстровано провідним документознавцем відділу організації роботи, документування та контролю Управління ОСОБА_7, яка через незнання працівників всіх структурних підрозділів Управління та особисто позивача не може зазначити особу, що принесла до Управління заяву.

Однак, 12 жовтня 2017 року під час ознайомлення позивача з наказом про його звільнення за згодою сторін ним не було висловлено жодних зауважень, про що свідчить відсутність будь-яких письмових доказів про це у особовій справі позивача, відсутність письмових заяв про анулювання наказу з названих позивачем причин, поданих 12 жовтня 2017 року, що також підтверджено, допитаною судом 22 грудня 2017 року свідком ОСОБА_4

Таким чином, на момент видачі наказу про звільнення позивача було волевиявлення працівника на припинення трудового договору - заява про звільнення з посади за угодою сторін. При цьому судом встановлено, що ні до дати видачі наказу, ні в день ознайомлення позивача з наказом, ОСОБА_1 не заявляв про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Заява, датована ОСОБА_1 12 жовтням 2017 року про «фальсифікацію його заяви про звільнення за угодою сторін», на яку він посилається, як на єдиний доказ, що на його думку, підтверджує факт підробки заяви, не може бути доказом цих обставин, оскільки її фактично було направлено адресату лише 27 жовтня 2017 року - тобто через два тижня після ознайомлення з наказом про звільнення, про що свідчить фіскальний чек КМД ПАТ «Укрпошти».

Крім того, суд бере до уваги, що пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами) встановлено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

З огляду на викладене, оскільки діюче законодавство не встановлює обов'язку оформлювати письмово угоду сторін на припинення трудових відносин, в даному випадку позивачем надано згоду на припинення трудових відносин за згодою сторін шляхом проставляння 12 жовтня 2017 року власного підпису, що підтверджено в судовому засіданні позивачем, на наказі від 11 жовтня 2017 року № 1861/4. Водночас, відповідачем не підтверджено, що домовленості щодо припинення трудових відносин з ОСОБА_1 мали місце, як не підтверджено це і самим позивачем.

Таким чином, суду не надано доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Аналіз досліджених судом доказів не дає підстав вважати, що на момент отримання відповідачем заяви ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін та видачі відповідного наказу про звільнення у позивача не було волевиявлення на звільнення за угодою сторін, відтак відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 6, 9, 73-76, 90, 194, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачених статтею 255 КАС України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII (редакція діє з 15.12.2017 р.), установити, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

позивач: ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1;

відповідач: Головне територіальне управління юстиції у Київській області , 02002, м. Київ, вул. Євгена сверстюка, 15, .

Суддя Л.О. Маруліна