Справа № 826/19337/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року № 826/19337/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві,
третя особа:Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12 серпня 2015 року № 2094-17;

- визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо ненадання висновку про повернення помилково сплачених грошових коштів по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень до Головного управління казначейської служби України у м. Києва;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві подати до Головного управління казначейської служби України у м. Києва висновок про повернення позивачу помилково сплачених грошових коштів у розмірі 25 000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року № 2094-17 є протиправним, оскільки, виходячи з положень підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, відповідний контролюючий орган наділений правом на формування транспортного податку лише починаючи з 2016 року, а з 2016 року на автомобіль позивача не поширюється дія підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України. Також, позивач зазначив, що ним сплачено транспортний податок у розмірі 25000,00 грн, проте, враховуючи що таке грошове зобов'язання нараховано протиправно, то сплачені кошти підлягають поверненню.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи свою позицію тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень контролюючого органу і підстав для повернення сплаченого позивачем зобов'язання немає.

Третя особа у своїх поясненнях по суті заявлених позовних вимог заначила, що органи, які контролюють справлення надходжень бюджету забезпечують відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків та зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2016 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10 жовтня 2017 року № 5102 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2017 року визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/19337/16 та вказану справу 20 жовтня 2017 року передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року прийнято до провадження адміністративну справу №826/19337/16, зобов'язано учасників процесу подати до канцелярії суду до 05 грудня 2017 року всі наявні документи та пояснення, які, на думку учасників процесу, мають значення для розгляду даної справи, крім тих, що вже наявні в матеріалах справи, а також призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Заслухавши позивача та її представника, що з'явились у судове засідання, ознайомившись з письмовими запереченнями відповідача і поясненнями третьої особи, наявними матеріалами справи, які дають змогу здійснити оцінку правомірності взаємовідносин сторін, у зв'язку з відсутністю потреби заслуховувати свідків чи експерта, суд на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, на підставі приватної власності належить автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO WAGON з об'ємом двигуна 3200 куб. см, 2013 року випуску, зареєстрований вперше - 31 травня 2013 року.

Державною податково інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 12 серпня 2015 року №2094-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

28 серпня 2015 року ОСОБА_1 сплачено визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень, що підтверджується копією квитанції №0.0.428093002 1 від 28 серпня 2015 року.

Оскільки, позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, а стягнення такого податку - незаконним, ОСОБА_1 подала 28 вересня 2016 року заяву до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про повернення помилково сплачених грошових коштів в розмірі 25 000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

Листом №6144/26-56-13-05-41 від 12 жовтня 2016 року відповідач повідомив, що сума грошового зобов'язання визначена в податковому повідомленні-рішенні позивачем сплачена в строки визначені законодавством, тому, на думку податкового органу, є узгодженою та поверненню не підлягає.

Крім того, позивач 26 жовтня 2016 року зверталась із заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про надання письмової відповіді щодо порядку сплати транспортного податку у 2015 році.

Листом №7432/к/26-15-13-05-18 від 10 листопада 2016 року відповідач повідомив, що обов'язок сплати транспортного податку за 2015 рік визначений Податковим кодексом України і позивач у 2015 році є платником транспортного податку з фізичних осіб.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідача, а також враховуючи письмові пояснення третьої особи, суд бере до уваги наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VІІІ з 01 січня 2015 року введено в дію статтю 267 Податкового кодексу України «Транспортний податок».

Відповідно до вимог статті 267 Податкового кодексу України, з урахуванням змін, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно із приписами підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому, згідно із приписами підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Відповідно до п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 та ст.265 Податкового кодексу України транспортний податок у складі податку на майно віднесений до місцевих податків.

Питання щодо встановлення податку на майно відповідно до вимог Податкового кодексу України вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Особливістю місцевих податків та зборів є те, що вони установлюються конкретною сільською, селищною, міською радою, але в межах тих податків та зборів, що передбачені Податкового кодексу України (п.п.4.2, 4.4, 10.4 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.12.3. ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктами 12.3.1 - 12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України визначено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів визначені в п.12.4. ст.12 Податкового кодексу України.

Зокрема, до повноважень місцевих рад належить прийняття до початку наступного бюджетного періоду рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду (п.п.12.4.3 п.12.4 ст.12 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 цієї статті.

Згідно пункту 4 Розділу 2 Закону Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, Прикінцеві положення Закону № 71-VIII рекомендували встановити місцевим радам транспортний податок на 2015 рік у 2015 році. Проте така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Таким чином, навіть прийняті на рекомендацію Верховної Ради України рішення місцевих рад не можуть застосовуватися інакше, ніж це передбачено п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України.

В ч.5 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» зазначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Рішенням Київської міської ради від 28 січня 2015 року №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» внесені зміни до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року а саме, встановлений в м. Києві новий податок на майно-транспортний податок, та затверджено положення про транспортний податок.

Вказане вище рішення Київської міської ради, було опубліковане у газеті «Хрещатик» 06 березня 2015 року.

Отже, рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України. Тому за умови дії п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте. В свою чергу, з урахуванням п.10.2 ст.10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

З урахуванням змісту норм Податкового кодексу України Верховна Рада України не є уповноваженою на встановлення місцевих податків, оскільки відповідно до п.п.12.1.2 п.12.1 ст.12 Податкового кодексу України Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Отже, сама собою наявність у Податкового кодексу України норм, які регулюють правила справляння транспортного податку, не є підставою для його справляння за відсутності відповідного рішення місцевої ради або якщо не сплинув строк, протягом якого таке рішення мало бути прийняте.

Враховуючи викладене, виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України. І лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі п.п.12.3.5 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України можуть розпочати справляння місцевого податку.

Отже, рішення, яким введено транспортний податок на території міста Києва, набирає законної сили та застосовується з початку бюджетного періоду, що настає після його оприлюднення, що відбулось 06 березня 2015 року.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності - згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Зазначений принцип визнано законодавцем однією з основних засад податкового законодавства. Закріплений у положеннях Податкового кодексу України, процитований принцип є елементом правового регулювання. Зазначений принцип не лише окреслює правила нормотворення у сфері оподаткування, він визначає обсяг прав та обов'язків учасників правовідносин у такій сфері. Будь-який платник податків в Україні, опираючись на принцип стабільності, має право на незмінність режиму оподаткування, елементів податків, які ним сплачуються, протягом бюджетного року, як результат - на визначеність умов здійснення ним тієї чи іншої оподатковуваної діяльності чи діяльності, пов'язаної з виникненням об'єкта оподаткування. У випадку ж зміни елементів податків протягом такого року законодавцем, такий платник має право та обов'язок з урахуванням способу та змісту здійснених змін, враховуючи наявний у платника обов'язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи, виконувати свої зобов'язання відповідно до закону із тими межами свободи, які допускаються.

Приписами статті 5 Податкового кодексу України визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме: для регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.

Порядок формування доходної частини бюджетів, визначено у частині третій статті 27 Бюджетного кодексу України, а саме: закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З урахуванням вимог чинного законодавства, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно з яким з 01 січня 2015 року введено в дію «Транспортний податок», прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України викладеної в постанові від 30 серпня 2016 року у справі №826/22028/15 та ухвалі цього ж суду від 26 вересня 2017 року у справі №808/902/16.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12 серпня 2015 року № 2094-17 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо ненадання висновку про повернення помилково сплачених грошових коштів у розмірі 25 000,00 грн. до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві та зобов'язання Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві подати до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві висновок про повернення позивачу помилково сплачених грошових коштів у розмірі 25 000,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань врегульовані статтею 43 Податкового кодексу України.

Буквальний аналіз положень зазначеної норми свідчить, що для повернення грошових зобов'язань має бути встановлений факт помилковості та/або надміру їх сплати.

Так, статтею 43 Податкового кодексу України визначені умови повернення помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

У разі повернення надміру сплачених податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов'язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася із заявою до податкового органу щодо підготовки висновку про повернення помилково сплаченого транспортного податку за 2015 рік в сумі 25000,00 грн з відповідного бюджету та надання такого висновку для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Як зазначає позивач, відповідачем не складено та не подано до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновок про повернення сплаченого транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000 грн.

Водночас, на момент звернення позивача до відповідача та вищестоящих фіскальних органів з приводу повернення сплаченого нею транспортного податку податкове повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року №2094-17 було чинним, протиправним у встановленому законом порядку не визнавалося і не скасовувалося, а отже, на той момент у контролюючого органу не було належних і необхідних правових підстав для вчинення дій щодо повернення позивачу відповідних коштів і, оскільки питання щодо правомірності вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом судового розгляду у даній справі, відповідач на стадії виниклих правовідносин не реалізував надані йому дискреційні повноваження.

При цьому, відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Визнання судом протиправним податкового повідомлення-рішення та його скасування зумовлює виникнення у платника помилково сплаченої суми податку у розумінні п.п.14.1.182 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України і повернення коштів у такому випадку можливо в порядку загальної процедури, регламентованої ст.43 Податкового кодексу України та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема Порядком повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання встановлено Порядком взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року №1146.

Спірним податковим повідомленням-рішенням позивачу визначено податкове зобов'язання (транспортний податок), яке оскаржене в судовому порядку, отже правомірність/протиправність цього рішення суб'єкта владних повноважень має бути встановлена судом. До того часу, поки податкове повідомлення-рішення не скасоване судом, податковий орган при розгляді заяви про повернення коштів, не може впевнено стверджувати про те, що позивач не є платником визначеного в рішенні податкового органу грошового зобов'язання, та як наслідок цього, вважати сплачені позивачем суми грошового зобов'язання помилково сплаченими.

Наведене в сукупності свідчить про безпідставність вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання висновку про повернення помилково сплачених грошових коштів по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн до Головного управління казначейської служби України у м. Києва, а також про передчасність вимог про зобов'язання ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві подати такий висновок про повернення позивачу помилково сплачених грошових коштів.

У відповідності до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12 серпня 2015 року № 2094-17.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса: 04215, АДРЕСА_1).

Відповідач - Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 04080, м. Київ, вул. Турівська, 12, тел.: 417-34-76).

Третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А, телефон ).

Суддя: Н.А. Добрівська