Справа № 826/15386/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2018 року № 826/15386/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТУМ"
до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області
проскасування постанови
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАНТУМ" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, в якому просило скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу серія АН №0050130 від 20 червня 2017 року, як протиправну.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача були відсутні підстави стосовно висновку про порушення позивачем норм Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №959 від 14 серпня 1996 року та норм статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", та як наслідок притягнення Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТУМ" до відповідальності згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки фахівцями Укртрансбезпеки не встановлено факту надання позивачем послуг з перевезення пасажирів чи вантажів і виконання функції перевізника, а порушені норми, які зазначені в акті серії ВВ №120833 від 25 квітня 2017 року, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, не передбачають вимоги про обов'язковість наявності страхового полісу під час перевезення вантажу, тому постанова Управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу серія АН №0050130 від 20 червня 2017 року є протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Сторонами подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв'язку за наявним клопотанням суд ухвалив подальший розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 25 квітня 2017 року співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Луганській області було перевірено транспортний засіб Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТУМ" (надалі - ТОВ "Грантум") марки ТАТА LPT 1116, номерний знак АН 6736 ІМ, про що складено акт серії ВВ №120833 в якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення постанови Кабінету Міністрів України №959 від 14 серпня 1996 року - перевізник не забезпечив наявності у водія транспортного засобу поліса особистого обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті, чим порушив статтю 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а також порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезень вантажу без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" - поліса особистого обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті.

20 червня 2017 року Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області винесено постанову АН №0050130, якою до ТОВ "Грантум" застосовано фінансові санкції в сумі 1700,00 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Правові, економічні, організаційні та соціальні основи діяльності транспорту визначає Закон України "Про транспорт" від 10 листопада 1994 року №232-94/ВР (тут і надалі нормативно-правові акти в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про транспорт" відносини, пов'язані з діяльністю транспорту, регулюються цим Законом, кодексами (статутами) окремих видів транспорту, іншими актами законодавства України.

Нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов'язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Умови і порядок страхування працівників, які здійснюють експлуатацію транспортних засобів, пасажирів, багажу і вантажів на транспорті визначаються чинним законодавством України (стаття 19 Закону України "Про транспорт").

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Завданням цього Закону, відповідно до статті 1, є регулювання суспільних відносин у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначення прав, обов'язків і відповідальності суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ.

За визначеннями статті 1 вказаного Закону, автомобільний транспорт - галузь транспорту, яка забезпечує задоволення потреб населення та суспільного виробництва у перевезеннях пасажирів та вантажів автомобільними транспортними засобами; автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб); автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів та/чи вантажів територією України без перетину державного кордону України; документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Стаття 48 Закону України "Про дорожній рух" зазначає, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У відповідності до статті 49 Закону України "Про дорожній рух" водій транспортного засобу зобов'язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року №1961-IV (надалі - Закон №1961-IV).

Згідно визначень, наведених в пункті 1.1 та пункті 1.2 статті 1 цього Закону, страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".

За пунктом 1.6 статті 1 Закону №1961-IV, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (пункт 1.8 Закону №1961-IV).

Відповідно до пункту 1 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті (надалі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №959 від 14 серпня 1996 року, цим Положенням визначається порядок здійснення обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (далі - обов'язкове особисте страхування): пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані; працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (далі - водії), зокрема, водіїв автомобільного транспорту.

За пунктом 4 вказаного Положення, страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування.

Відносини між перевізниками та страховиками щодо страхування пасажирів і водіїв визначаються укладеними між ними договорами доручення та договорами страхування (пункт 5 Положення).

Водночас, за визначенням пункту 1 Положення, перевізником є суб'єкт господарювання, який надає послуги з перевезення пасажирів на лініях залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного та електротранспорту, крім внутрішнього міського.

Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 25 лютого 2009 року затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні (надалі - Перелік).

Так, згідно пункту 2 вказаного Переліку, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, необхідними є: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, забороняється вимагати у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця документи, не передбачені Переліком, затвердженим цією постановою (пункт 2 Переліку).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (надалі - Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08 листопада 2006 року.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (пункт 2 Порядку).

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління (пункт 3 Порядку).

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (пункт 20 Порядку).

Згідно пункту 21 Порядку, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови уповноваженої особи суб'єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб'єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (пункт 22 Порядку).

Згідно пункту 26 Порядку, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

За пунктом 27 Порядку, у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Отже, відповідно до наведеного вище, водії транспортних засобів, при здійсненні перевезення вантажів територією України, повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, вичерпний перелік яких наведений у Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

Вимагати у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця документи, не передбачені Переліком, особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху - забороняється.

Відповідно до матеріалів справи та як вже було наведено раніше, в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом серії ВВ №120833 від 25 квітня 2017 року, в якості виявленого під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом, зазначено посилання на статтю 48, абзац 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та постанову Кабінету Міністрів України №959 від 14 серпня 1996 року як норми законодавства, що було порушено.

Однак, абзац 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачає застосування штрафу за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, визначених статтями 39 та 48 цього Закону, відповідно до яких та згідно Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, наявність у водія транспортного засобу полісу особистого обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті не є обов'язковим. Аналогічно і постанова Кабінету Міністрів України №959 від 14 серпня 1996 року не містить приписів щодо такого обов'язку.

Також, норма Закону України "Про автомобільний транспорт" щодо застосування до автомобільних перевізників адміністративно-господарських штрафів передбачає саме надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, на відміну від обставин даної справи, де здійснювалось лише перевезення вантажу для власних потреб на транспортному засобі та водієм позивача, що підтверджується товарно-транспортною накладною №36 від 25 квітня 2017 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу відповідно.

Таким чином, аналізуючи наведене в сукупності, суд робить висновок, що постанова Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу серії АН №0050130 від 20 червня 2017 року, винесена на підставі акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом серії ВВ №120833 від 25 квітня 2017 року, який складено з порушенням вимог законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грантум" є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини 1, частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТУМ" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу серія АН №0050130 від 20 червня 2017 року.

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТУМ" (код в ЄДР: 31586254, адреса: 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 28А, офіс 6) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби з безпеки на транспорті (код в ЄДР: 39816845, адреса: 03135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14) судові витрати у сумі 1600,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко