Справа № 826/14693/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року 14:53 № 826/14693/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., при секретарі Прокопенко О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомВсеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України»
ДоНаціональної поліції України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-
за участю представників сторін:

від позивача - Марієн І.С.

від відповідача - Грімова Г.М.

В С Т А Н О В И В:

Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України (далі - відповідач), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України, що полягає у ненаданні запитаної інформації та невиконанні вимог, передбачених пунктом 4 Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2008 року №976; зобов'язати відповідача повторно розглянути запит на проведення громадської експертизи Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (вих. №201/3-17 від 31 серпня 2017 року) та у повному обсязі виконати вимоги, передбачені пунктом 4 Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2008 року №976; стягнути з відповідача компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 2400 грн., які з вини відповідача поніс позивач, у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 03 жовтня 2017 року; стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем на оплату судового збору за подання даної позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач при допущенні оскаржуваної бездіяльності не врахував різницю в організаційно-правовому статусі громадської ради та громадського об'єднання, а також протиправно відмовив у наданні запитуваної позивачем інформації та протиправно не вчинив дії, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2008 року №976.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопад 2017 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 05 грудня 2017 року, яке не відбулось.

У підготовчому засіданні 20 грудня 2017 року судом оголошувалась перерва до 13 лютого 2018 року.

У підготовчому засіданні 22 лютого 2018 року судом оголошувалась перерва до 28 лютого 2018 року.

28 лютого 2018 року за клопотанням представників сторін та з урахуванням положень частини 7 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розпочав розгляд справи по суті, в ході якого представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зокрема, викладених у відзиві та доповненнях до відзиву.

Так, в наданому суду відзиві представник відповідача зазначила, що поданий позивачем запит не містить визначеного предмету громадської експертизи, що фактично є порушенням пункту 3 Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади. Крім того, представник відповідача зазначила, що аналізуючи мету, яка наведена в запиті Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України», остання не відповідає чинному законодавству, оскільки до завдань та повноважень Національної поліції України, визначених статтями 2, 13 Закону України «Про Національну поліцію» не входить вирішення та розв'язання суспільно значущих проблем. Додатково представник Національної поліції України стверджувала, що невідповідність запиту позивача вимогам пункту 3 Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади в частині зазначення предмету та мети проведення громадської експертизи, а також відсутність рішення/протоколу про проведення такої експертизи, що передбачено абзацом 2 пункту 3 Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади, і були підставами для відмови Всеукраїнській громадській організації «Комітет конституційно-правового контролю України» у проведенні громадської експертизи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

31 серпня 2017 року Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до Голови Національної поліції України із запитом на проведення громадської експертизи №201/3-17, в якому просила, зокрема, надати належним чином засвідчені документи та інші матеріали, необхідні для проведення громадської експертизи:

перелік вакантних посад державної служби та поліцейських в апараті Національної поліції України та її територіальних органах, з вказанням терміну існування вакантної посади;

структуру Національної поліції України;

розпорядок роботи апарату Національної поліції України;

публічний звіт Голови Національної поліції України за 2016 рік;

висновки щодо результатів оцінювання службової діяльності посадових осіб та службових осіб Національної поліції України та накази про їх затвердження;

графік (план) проведення конкурсу на зайняття посад державної служби та конкурсу на службу в органи поліції, зі вказанням назв вакантних посад;

склад Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад державної служби в Національній поліції України з питань державної служби та копію наказу, яким його затверджено; склад поліцейських комісій апарату Національної поліції України та її територіальних органах (м. Київ, Київська область);

копії протоколів засідань Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад державної служби в Національній поліції України та проведення конкурсу на службу в органи поліції за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року;

оголошення про проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби в Національній поліції України та проведення конкурсу на службу в органи поліції за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року;

прізвища, імена та по-батькові посадових та службових осіб апарату Національної поліції України та керівників територіальних органів Національної поліції України, з вказанням їх номерів телефонів та адрес електронної пошти;

посадові інструкції посадових та службових осіб Національної поліції України;

прізвища, імена та по-батькові осіб, які виконують функції адміністратора під час проведення конкурсного відбору на зайняття вакантних посад державної служби в Національної поліції України та конкурсу на службу в органи поліції;

копії аудіозаписів аудіофіксації засідань Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад державної служби в Національній поліції України та конкурсу на службу в органи поліції за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року (у разі їх проведення).

За результатами розгляду вказаного запиту відповідачем надано відповідь №9696/02/12-2017 від 07 вересня 2017 року, якою Всеукраїнській громадській організації «Комітет конституційно-правового контролю України» відмовлено в проведенні громадської експертизи діяльності поліції, оскільки до запиту не долучено копії рішення про її проведення.

При цьому, Національна поліція України зазначила, що готова сприяти у проведенні такої експертизи в тому випадку, коли запит відповідатиме вимогам пункту 3 Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно відмовив у проведенні громадської експертизи та не виконав вимог пункту 4 Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади, що є бездіяльністю з його боку, звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Процедуру сприяння проведенню інститутами громадянського суспільства та громадськими радами, утвореними відповідно до Типового положення про громадську раду при міністерстві, іншому центральному органі виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласній, Київській та Севастопольській міській, районній, районній у мм. Києві та Севастополі державній адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 року №996 «Про забезпечення участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики», громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади визначає Порядок сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №976 від 05 листопада 2008 року (далі - Порядок №976).

Відповідно до пункту 2 Порядку №976, громадська експертиза діяльності органів виконавчої влади є складовою механізму демократичного управління державою, який передбачає проведення інститутами громадянського суспільства, громадської ради оцінки діяльності органів виконавчої влади, ефективності прийняття і виконання такими органами рішень, підготовку пропозицій щодо розв'язання суспільно значущих проблем для їх врахування органами виконавчої влади у своїй роботі.

У цьому Порядку під інститутами громадянського суспільства слід розуміти громадські об'єднання, професійні спілки та їх об'єднання, творчі спілки, організації роботодавців та їх об'єднання, благодійні і релігійні організації, органи самоорганізації населення, недержавні засоби масової інформації та інші непідприємницькі товариства і установи, легалізовані відповідно до законодавства.

Згідно пункту 3 Порядку №976, орган виконавчої влади сприяє інституту громадянського суспільства у проведенні громадської експертизи у разі надходження від нього письмового запиту із зазначенням:

- його найменування, відомостей про легалізацію, місцезнаходження та електронної адреси (за наявності);

- предмета і мети громадської експертизи;

- переліку документів та інших матеріалів, необхідних для проведення громадської експертизи (далі - матеріали);

- адреси, за якою надсилається відповідь на запит, або прізвища, ім'я та по батькові особи, уповноваженої одержати таку відповідь, її контактного телефону і електронної адреси (за наявності).

Громадська рада у письмовому запиті до органу виконавчої влади зазначає інформацію, передбачену абзацами третім - п'ятим цього пункту, та подає копію протоколу засідання, на якому було прийнято рішення про проведення громадської експертизи.

День надходження запиту є датою початку проведення громадської експертизи.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що обов'язок щодо подання додатково до інформації, зазначеної в абзацах 2-5 пункту 3 Порядку №976, копії протоколу засідання, на якому було прийнято рішення про проведення громадської експертизи, покладається виключно на громадську раду у разі її звернення із письмовим запитом до органу виконавчої влади.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, зокрема, опису вкладення у цінний лист, Всеукраїнською громадською організацією «Комітет конституційно-правового контролю України» разом із запитом №201/3-17 від 31 серпня 2017 року подано також: копію свідоцтва про державну реєстрацію Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України»; копію свідоцтва про реєстрацію об'єднання громадян - Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» від 21 вересня 2007 року №2750; відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 серпня 2017 року, тобто виконано приписи абзаців 2-5 пункту 3 Порядку №976.

Тобто, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що позивачем при зверненні з письмовим запитом до Національної поліції України виконано вимоги пункту 3 Порядку №976 в частині надання інформації про найменування інституту громадянського суспільства, відомостей про його легалізацію, місцезнаходження та електронної адреси; предмета і мети громадської експертизи; адреси, за якою надсилається відповідь на запит.

Пунктом 4 Порядку №976 передбачено, що орган виконавчої влади після надходження від інституту громадянського суспільства, громадської ради письмового запиту щодо проведення громадської експертизи:

1) видає у тижневий строк наказ (розпорядження) про проведення такої експертизи і заходів, пов'язаних з підготовкою матеріалів, із зазначенням прізвища, ім'я, по батькові та посади особи (осіб), відповідальної (відповідальних) за забезпечення взаємодії з інститутом громадянського суспільства, громадською радою, зміст якого доводить до відома інституту громадянського суспільства, громадської ради, що ініціює проведення громадської експертизи, протягом трьох днів з моменту його видання;

2) утворює у разі потреби робочу групу для підготовки матеріалів із залученням представників інституту громадянського суспільства, громадської ради, що ініціює проведення громадської експертизи;

3) розміщує у тижневий строк інформацію про надходження запиту щодо проведення громадської експертизи, текст наказу (розпорядження) та заходи, здійснені органом виконавчої влади з метою сприяння її проведенню, на власному веб-сайті;

4) подає інституту громадянського суспільства, громадській раді матеріали або завірені в установленому порядку їх копії чи надсилає їх в електронній формі протягом п'яти робочих днів з моменту видання наказу (розпорядження) про проведення громадської експертизи. У разі коли запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк надання матеріалів може бути продовжено до 20 робочих днів.

У проведенні громадської експертизи може бути відмовлено у разі, коли її предмет та мета суперечать законодавству, виходять за межі компетенції відповідного органу виконавчої влади або коли запит щодо проведення громадської експертизи не відповідає вимогам, визначеним пунктом 3 цього Порядку. В такому разі орган виконавчої влади у тижневий строк після надходження запиту повідомляє інституту громадянського суспільства, громадській раді про відмову у проведенні громадської експертизи з чітким обґрунтуванням і зазначенням підстав для відмови.

З листа відповідача №9696/02/12-2017 від 07 вересня 2017 року вбачається, що Національною поліцією України відмовлено позивачу в проведенні громадської експертизи діяльності поліції з підстав того, що до запиту не долучено копії рішення про її проведення.

При цьому, як зазначалось вище, згідно норм чинного законодавства, обов'язок щодо подання копії такого рішення покладено виключно на громадську раду.

Так, відповідно до Типового положення про громадську раду при міністерстві, іншому центральному органі виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласній, Київській та Севастопольській міській, районній, районній у мм. Києві та Севастополі державній адміністрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 р. №996, громадська рада при міністерстві, іншому центральному органі виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласній, Київській та Севастопольській міській, районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації є тимчасовим консультативно-дорадчим органом, утвореним для сприяння участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики.

Частиною 3 статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання» встановлено, що громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

При цьому, громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів (частина 1 статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання»).

Водночас, Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» є громадською організацією зі статусом юридичною особою, яка діє на підставі статуту.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про громадські об'єднання» для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право, зокрема, звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами; одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ототожнення відповідачем позивача із громадською радою є безпідставним та необґрунтованим, а відтак і відмова у наданні відповіді на письмовий запит з підстав ненадання позивачем копії рішення про проведення громадської експертизи, є протиправною.

Також суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що предмет та мета, значені в запиті позивача, суперечать законодавству, оскільки ні у відповіді від №9696/02/12-2017 від 07 вересня 2017 року ні під час судового розгляду справи відповідачем не зазначено у чому саме полягає така суперечність, а посилання представника відповідача на незрозумілість співвідношення мети та предмету запиту з витребуваною у ньому інформацією, не є підставою для відмови у проведенні громадської експертизи.

Додатково суд зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб'єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не вчинено всіх необхідних дій, які передбачені пунктом 4 Порядку №976, а відтак Національною поліцією України допущено протиправну бездіяльність.

Відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки нормами чинного законодавства, в даному випадку, для відповідача передбачено можливість прийняття рішення на власний розсуд, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути запит на проведення громадської експертизи Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (вих. №201/3-17 від 31 серпня 2017 року).

В частині вимог щодо стягнення з відповідача компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 2400 грн., суд виходить з наступного.

Приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтями 134 та 138 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено процедуру визначення розміру відповідних витрат, а також перелік документів, що подаються для їх підтвердження.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду копію платіжного доручення №65 від 06 листопада 2017 року, копію договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 03 жовтня 2017 року, копію акта від 02 листопада 2017 року передачі-прийому наданих послуг, правової допомоги, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 03 жовтня 2017 року та копію банківської виписки №35416341 від 06 листопада 2017 року.

Тобто, понесені позивачем витрати підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнування відповідача.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування не виконав та не довів правомірність та обґрунтованість оскаржуваних позивачем дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України, що полягає у ненаданні запитаної інформації та невиконанні вимог, передбачених пунктом 4 Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2008 року №976.

3. Зобов'язати Національну поліцію України повторно розглянути запит на проведення громадської експертизи Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (вих. №201/3-17 від 31 серпня 2017 року) з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.

4. Стягнути на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А, ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко